УХВАЛА

28 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 380/6503/20
адміністративне провадження № К/9901/33387/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницького Ярослава Олеговича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року у справі №380/6503/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправною і скасування постанови, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни від 16 квітня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі: 35 626,28 грн, що винесена у межах виконавчого провадження №58907663;

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни щодо пред`явлення до примусового виконання винесеної нею у межах виконавчого провадження №58907663 постанови від 16 квітня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі: 35 626,28 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни від 16 квітня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі: 35 626,28 грн, що винесена у межах виконавчого провадження №58907663;

- визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни щодо пред`явлення до примусового виконання винесеної нею у межах виконавчого провадження №58907663 постанови від 16 квітня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі: 35 626,28 грн. 

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 3 листопада 2020 року скасував рішення суду першої інстанції і відмовив у задоволенні позову.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року у справі №380/6503/20 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення касаційної скарги.

Так, статтею 129 Конституції України  однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Так, відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 

Представник позивача хоча і зазначає, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах: від 21 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, від 3 березня 2020 року у справі №260/801/19, від 16 квітня 2020 року у справі №640/8425/19, від 16 квітня 2020 року у справі №260/1261/18 від 10 вересня 2020 року у справі №120/1417/20-а, від 3 жовтня 2019 року у справі №826/15560/15, від 9 грудня 2019 року у справі №826/22842/15, від 6 лютого 2019 року у справі №814/1793/17, від 9 грудня 2019 року у справі №826/10083/14, однак не вказує на подібність правовідносин у цих справах до правовідносин, які склалися у справі №380/6503/20, як і не посилається на конкретний пункт частини четвертої статті 328 КАС України. 

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що вона подана також на підставі пункту 4 частини четвертої  статті 328 КАС України, тобто судове рішення оскаржується з підстави передбаченої частиною третьою  статті 353 КАС України.

Зокрема скаржник посилається на пункт 4 частини третьої цієї статті, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції, на його думку, прийняв рішення про права, свободи та інтереси ОСОБА_2 , без залучення її до участі у справі. Однак доводи скаржника в цій частині ґрунтуються на неправильному розумінні норм процесуального права і не підпадають під кваліфікацію пункту 4 частини третьої  статті 353 КАС України. Так, Іваницький Ярослав Олегович не наводить доказів в підтвердження тому, що ОСОБА_2 є стороною виконавчого провадження №58907663 у справі щодо стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця та не наводить доказів того, що відбулась заміна учасника виконавчого провадження на правонаступника.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.  Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом апеляційної інстанції рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Помилковими є й посилання скаржника на порушення з боку суду апеляційної інстанції норм процесуального права щодо незастосування до спірних правовідносин статті 298 КАС України, з огляду на відсутність висновку Верховного Суду відносно питання застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки ця підстава може застосовуватись лише до норм матеріального права і аж ніяк не процесу.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницького Ярослава Олеговича підлягає поверненню як така, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року у справі №380/6503/20.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іваницького Ярослава Олеговича на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2020 року у справі №380/6503/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправною і скасування постанови, повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М.       Мартинюк,
Суддя      Верховного Суду