ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006015 пров. № А/857/12347/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,
за участю секретаря судового засідання:    Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року, ухвалене суддею                Мартинюком В.Я. у м. Львові о 12:31, повний текст якого складений 11 вересня 2020 року, у справі №1.380.2019.006015 за адміністративним позовом Державного підприємства "Львіввугілля" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення, -    
                                  
                                                       ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2019 року позивач Державного підприємства "Львіввугілля" звернувся до суду із позовом до відповідача Офісу великих платників податків Державної фіскальної  служби, у якому просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 за №0005004820.   
Ухвалою суду Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати,  допущено заміну відповідача правонаступником – Офісом великих платників податків Державної податкової служби.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасоване прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 №0005004820 в частині визначення штрафу у розмірі вартості відчуженого майна на суму 22403546,00 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте з урахуванням висновків контролюючого органу про неможливість встановлення                       фактичного місцезнаходження майна, яке перебуває у податковій заставі, ґрунтуються                               виключно на підставі опрацювання інформаційних довідок, акту від 18.05.2017 за                                             №3/28-10-48/20/32323256 та вибірковим методом шляхом візуального огляду майна, яке перебуває на поверхні. Майно, яке використовується під землею, у зв`язку з обмеженням щодо спуску та перебування у шахтах візуальному огляду не піддавалося.
Дані обставини свідчать про те, що відповідачем не досліджувались в повній мірі первинні бухгалтерські документи, які підтверджують стан збереження (наявність та фактичних місцезнаходження) майна, що перебуває в податковій заставі.
Відтак, на думку суду, оскаржуване рішення, прийняте на підставі висновків відповідача про неможливість встановлення фактичного місцезнаходження майна, яке перебуває у податковій заставі, не відповідає в повній мірі критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, закріпленому у п.3 ч.2 ст.2 КАС України.
Також суд вказав на протиправність повторного накладення штрафу контролюючим органом на ДП «Львіввугілля» за відчуження майна, яке перебувало у податковій заставі та було передано на баланс ДП “Шахта “Бендюзька” в сумі 7 088 000,00 грн, в тому числі майно, описане в акті від 27.04.2006 №13, оскільки контролюючим органом вже було застосовано штрафні санкції за його самостійне відчуження податковим повідомленням-рішенням, яке підприємством оскаржено у судовому порядку та постановою Господарського суду Львівської області від 16.10.2007 у справі №13/237А, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2009 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.03.2013, у задоволенні позову відмовлено.
З огляду на наведене, суд виснував, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими щодо визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 12.06.2017 за №0005004820 в частині визначення штрафу у розмірі вартості відчуженого майна на суму 22403546,00 грн.  
При цьому, суд зазначив про відсутність в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів та документів бухгалтерського обліку, які підтверджують фактичну наявність майна, яке перебуває у податковій заставі, залишковою вартістю 6654554,41 грн, та дійшов висновку, що відповідачем правомірно визначено суму штрафу в цій частині за відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу на таке відчуження у розмірі вартості відчуженого майна. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на активи ДП “Львіввугілля”, визначені в Акті опису активів, самостійно виділених платником податків для продажу від 27.04.2006 за №13, реєстраційний номер витягу про реєстрацію податкової застави 7551970, контрольна сума 641ЕБ08891, від 11.07.2008 було зареєстровано податкову заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 
У зв`язку з переходом  ДП “Львіввугілля” на облік в СДПІ по роботі з ВПП у м.Львові ДПС, ДПІ у Сокальському районі Львівської області ДПС в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 19.03.2012 було здійснено заміну обтяжувача на СДПІ по роботі з ВПП у м.Львові ДПС по акту описів активів, самостійно виділених платником податків для продажу від 27.04.2006 за №13 на суму 113 976 785, 84 грн. Реєстраційний номер витягу про реєстрацію в реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) 7551970 контрольна сума 81А6В8У439.
Дані обставини сторонами не заперечуються.
За результатами проведення перевірки стану збереження майна платника податків ДП “Львіввугілля”, яке перебуває у податковій заставі, Львівським управлінням Офісу великих платників податків ДФС складено акт від 18.05.2017 року за №3/28-10-48-20/32323256.
Під час перевірки встановлено, що після опрацювання інформаційних довідок по частині описаного майна не виявилося можливостей встановити його фактичного місцезнаходження, а саме:
-           (42) секції 2М 87-УМН. 2004 р.в.” - 15 шт. – 155797,8 грн;
- (43) вагонетки УВГ-2,5 2004 р.в.” - 405шт. - 139644 грн;
- (46) секції 2М-УМН, 1991 р.в.” - 19 шт. – 6379, 4 грн;
- (60) кріплення механічні 2М 87-УМН, ввід в експл. 2001 р.” - 110 шт. - 597432 грн;
- (61) лебідка АПК-10Б інв № 21616, ввід в експл. 2003 р. - 1179,50 грн;
- (62) секції 2КМ 87-УМН, ввід, в експл. 1991 р.” - 8 шт – 8575,84 грн;
- (63) секції 2КМ 87- 170, ввід в експл. 2001 р. - 14 шт. - 73184,86 грн;
- (64) секції 2МН 87- 170М, ввід в експл. 2002 р. - 22 шт. - 62417,96 грн;
- (65) котел ФКВР-6,5 13, інв № 1563, ввід в експл. 2003 р. – 71385,41 грн;
- (66) приміщення котельні інв № 1428, ввід в експл.1965 р. - 240202,45грн;
- (67) приміщення котельні інв № 84, ввід в експл. 1957 р. – 79207,67 грн;
- (68) гаражі для автомобілів інв. № 105, ввід в експл.1957 р. - 14039,43 грн;
- (84) бурильна установка УБШ.313А. інв.№6861. ввід в експл. 1998 р. - 98607,06 грн;
- (85) секції КМ 88, ввід в експл. 1998 р. - 4 шт. - 4625,12 грн;
- (88) лебідка ЛВ-25 інв № 244, ввід в експл. 2004 р. - 13765,50 грн;
- (89) електровоз спарен. 2АМ-8Д. інв.№ 6183, ввід в експл. 1992 р. - 26350,53 грн;
- (90) електровоз спарен. 2АМ-8Д. інв. № 6763, ввід в експл. 2000 р. - 69102,91 грн;
- (126) вагонетки ВДК-2,5, ввід в експ. 2002 р. - 2 шт. - 8537,94 грн.;
- (140) секції КД-80, ввід в експл. 2001 р. - 6 шт. - 73572,24 грн.;
- (141) секції КД-80, ввід в експл. 2001 р, - 16 шт. – 196690, 56 грн;
- (163) секція 2М 87-УМН, інв. № 22762”, ввід в експл. 2005 р. - 5624580 грн;
- (183) комбайн ГПКСП. інв. № 32619, ввід в експл. 2004 р. – 674791,73 грн;
- (186) секції мехкріплення, ввід в експл. 2005 р. - 68 шт. – 8153938,48 грн;
- (187) секції мехкріплення, ввід в експл. 2005 р. - 14 шт. – 1678728,80 грн;
- (188) секції мехкріплення, ввід в експл. 2005 р. - 4 шт. – 487906,40 грн;
- (195) конвеєр 1Л-80-Л, інв.№ 32654, ввід в експл.1998 р. - 259089,95 грн;
- (197) конвеєр стр. 1 ЛТ - 800, інв. № 32890, ввід в експл. 2006 р. - 1092955,26 грн;
- (201) погрузочна машина МЛК 3, інв. №80, ввід в експл. 2001 р. - 117 454,35 грн;
- (203) конвеєр 1Л 100У1-01, інв. № 26, ввід в експл. 2001 р. - 99 607,74 грн;
- (204) станція насосна СНЛ-32, інв.№ 310, ввід в експл.2005 р. - 70 468,75грн;
- (206) конвеєр 1Л-80-У. інв. № 6722, ввід в експл.1998 р. - 16 956,21 грн;
- (207) електровоз АМ-8Д. інв.№ 323, ввід в експл. 1987 р. - 68 480,88 грн;
- (208) комбайн 1К-101-У, інв.№ 7035, ввід в експл. 1991 р. - 46 663,01 грн;
- (210) комбайн НСП-32. інв.№ 17282, ввід в експл. 2001 р. – 461134,81 грн;
- (227) секції 2 КД-90, ввід в експл. 2005 р. - 57 шт. - 3 887589,24 грн;
- (228) секції 2 КД-90, ввід в експл. 2005 р. - 56 шт. - 4 377056,32 грн.
Загальна сума заставного майна, фактичне місцезнаходження якого не було встановлено, відповідно до акта опису активів, самостійно виділених платником податків для продажу, від 27.04.2006 за №13 становить 29 058 100,11 грн. 
За результатами згаданої перевірки Офісом великих платників податків ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2017 за №0005004820, яким на позивача накладено штраф у розмірі вартості відчуженого майна - 29058100,00 грн. 
Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної  служби від 12.06.2017 за №0005004820 протиправним, звернувся до суду з вимогою про визнання його нечинним.
Згідно з ч.1 ст.242 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційним судом підлягає з`ясуванню правомірність висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ДП «Львіввугілля».
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Врозумінні пп.14.1.155 п. 14.1 ст.14 ПК України податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктом 89.1 статті 89 ПК України установлено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Згідно з п.89.2 ст.89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Абзацом другим пункту 92.1 статті 92 ПК України передбачено, що платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.
Відповідно до пункту 124.1 статті 124 ПК України відчуження платником податків майна, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу, якщо отримання такої згоди є обов`язковим згідно з цим Кодексом, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі вартості відчуженого майна.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3ст. 90 КАС України).
Згідно з пп. 14.1.31. п. 14.1. СТ.14 Податкового кодексу України термін «відчуження майна» вживається у Податковому кодексі у значенні «будь-яких дій платника податків, унаслідок вчинення яких такий платник податків у порядку, передбаченому законом, втрачає право власності на майно, що належить такому платнику податків, або право користування, зокрема, природними ресурсами, що у визначеному законодавством порядку надані йому в користування».
Тобто, для застосування штрафних санкцій, зазначених у ст. 124 Податкового кодексу України передбачає наявність сукупності наступних складових; вчинення дій щодо відчуження майна саме платником податків;  втрата права власності на майно саме внаслідок цих дій.
Судом встановлено, що на балансі ДП «Львіввугілля» та його віокремлених підрозділів числиться майно, яке перебуває у податковій заставізгідно Акту опису активів, самостійно виділених платником податків для продажу, від 27.04.2006 за №13, а саме:
1. Обладнання, яке знаходиться на балансі ВП “Шахта “Великомостівська”:
- (42) секції 2М 87-УМН дата введення 2004 року (15 шт.), з яких 14 шт. списано на підставі згоди ДПА м.Червонограда за №234/24-024/1 від 11.01.2008, 1 шт. знаходиться на ДВУ інв. №219006, нач. ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з інвентарного опис основних засобів станом на 01.05. 2006 та Відомістю про вартість майна, яке пропонується до списання станом на 01.11.2007;
- (46) секції 2 М 87-УМН дата вводу 1993 року інв.№№18564-18582 (19 шт.) передано на шахту "Лісова" згідно телеграми за №1230 від 13.11.2006, що підтверджується довіреністю від 21.11.2006 серії ЯМЧ за №310172 та Актом приймання-передачі основних засобів від 22.11.2006.
2. Обладнання, яке знаходиться на балансі ВП “Шахта “Візейська”:
- (88) лебідка ЛВ-25 ввід в експлуатацію 2004 року інв.№33228 передана на Шахту "3арічна" у 2009 році; передана на Шахту “Степова” в листопаді 2014 року на дільницю №1, що підтверджується інвентарними карточками №242, актом приймання – передачі основних засобів від 11.2014, інвентарним списком основних засобів станом на 01.01.2020;
- (90) електровоз спарений 2 AM 8 Д ввід в експлуатацію 2000 р., інв.6763  (1 шт.) передано на шахту "Лісова" (інв.№190169) на підставі телефонограми №996 від 08.10.2010, що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів 08.10.2010, інвентарною карточкою №7866, інвентарний список основних засобів на 01.01.2020.
3. Обладнання, яке знаходиться на балансі ВП “Шахта “Степова”:
- (140-141) секції КД-80 ввід в експлуатацію 2001 р., інв.№ 16606-16627 (22 шт.) передано на шахту Червоноградська 05.2009 р. на підставі телеграми №281 від 04.2009 р., що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів 05.2009 р., інвентарною карточкою № 16606, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020;
4. Обладнання, яке знаходиться на балансі ВП “Шахта “Зарічна”:
- (186) секції мехкріплення, ввід в експлуатацію 2005 р., інв.№24596, 24600-24638, 24675-24705 (68 шт.) передані на шахту “Межирічанська” на підставі телефонограми №904 від 04.11.2013, що підтверджується інвентарними карточками №9348-9368, №9352-9371, №9409-9428, актами прийому основних засобів №32-518/13, №88-107/13, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахти “Межирічанська”;
- (187) секції мехкріплення, ввід в експлуатацію 2005 р., інв.№24706-24720 (14 шт.), передані на шахту "Межирічанська” телеграмою №904 від 04.11.2013, що підтверджується інвентарними карточками №9429-9448,9450-9469, актами прийому основних засобів №108-127/13, актом прийому основних засобів №129-148/13, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахти "Межирічанська";
- (188) секції мехкріплення, ввід в експлуатацію 2005 р., інв.№24721-24724 (4 шт.) передані на шахту “Межирічанська” телеграмою №904 від 04.11.2013, що підтверджується інвентарними карточками №9450-9469, актом прийому основних засобів№129-148/13, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахта "Межирічанська";
- (195) конвейєр 1Л-80-Л, інв.№32654, дата вводу в експлуатацію 1998 р. (1 шт.) переданий на шахту “Межирічанська”(інв.№24901) згідно телеграми № 157 від 06.02.2015, що підтверджується техпаспортом, актом прийому основних засобів №49/15, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахти “Межирічанська”;
- (197) конвейєр 1ЛТ-800, дата вводу в експлуатацію 2006, інв.№32890 (1шт.) переданий на шахту “Межирічанська” згідно телеграми № 887 від 29.10.2013, що підтверджується актом прийому основних засобів №02/14, інвентарною карточкою №9519, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахти “Межирічанська”.
5. Обладнання, яке знаходиться на балансі ВП “Шахта “Візейська”:
- (204) станція насосна СНЛ-32,  інв. № 310,  дата вводу 2005 р., інв.№33033 передана на шахту “Зарічна” (інв.№33033), що підтверджується інвентарними карточками, передавальним актом балансових рахунків активів та пасивів на 31.03.2019, актом №1-з опису майна (щодо заміни предмета податкової застави) від 03.03.2016;
- (206) конвейєр 1Л-80-У, інв.№6722, дата вводу в експлуатацію 1998 р. (1 шт.),  переданий на шахту “Зарічна” у 2009 р. (інв.№33303). Переданий з шахти “Зарічна” на шахту “Червоноградську” (інв.№18444) згідно телеграми №137 від 31.01.2015, що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів від 03.02.2015, інвентарними карточками №10401, техпаспортом, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020;
- (207) електровоз АМ-8Д, інв№323, дата вводу 1987 р. (1 шт.) переданий на шахту “Степова” (інв.№32641) згідно телеграми №468 від 13.05.2011, що підтверджується актом приймання-передачі, накладною №52 від 13.05.2011, інвентарною карточкою №15002, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахти “Степова”;
- (208) комбайн 1 К-101-У, інв.№7035, дата вводу 1991 р. (1 шт.), переданий на шахту “Відродження” (інв.№24937) “Відродження” у 2008 р. З шахти “Відродження” передано на шахту “Червоноградська” в листопаді 2018 року, що підтверджується техпаспортом, актом приймання передачі основних засобів від 22.11.2018, товарно-транспортною накладною №250 від 22.11.2018 , інвентарною карточкою  №17597, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахти “Червоноградська”.
6. Обладнання, яке знаходиться на балансі ВП “Шахта “Лісова”: 
- (210) комбайн НСП-32,  інв.№17282, дата вводу 2001 р. (1 шт.) переданий на шахту "Лісова" (інв.№17282), що підтверджується інвентарною карточкою, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020.
7. Обладнання, яке знаходиться на балансі ВП “Шахта “Степова”:
- (228) секції 2 КД-90 ввід в експлуатацію 2005 р. (113 шт.) передано на шахту "Зарічна" в 03.2008 р. (інв.№33071-33184) (113 шт.). Передано з шахти “Зарічна” на шахту "Степова" 108 шт. (інв.№ 33071-33179), де були присвоєні нові інвентарні номери, що підтверджуються актами приймання-передачі основних засобів, інвентарними карточками №14654, №14793, №15639, №15673, №15759, №15773, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020 шахта "Степова". Передано з шахти “Зарічна” у 2014 р. (5 шт.) інв№ 33180-33184 на шахту “Межирічанська”, де були присвоєні нові інвентарні номери, що підтверджується актами приймання-передачі основних засобів №05-13/1403.2014, інвентарна карточка №9530, інвентарним списком основних засобів на 01.01.2020.
Як передбачено п.2.7 Положення про проведення перевірок стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 за № 573 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №1843/24375 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), перевірка стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, може проводитись безпосередньо у платника податків (за його місцезнаходженням, за місцезнаходженням майна, що перебуває у податковій заставі, в інших місцях зберігання такого майна) або у відповідному органі доходів і зборів.
Пунктом 2.8 даного Положення установлено, що перевірка стану збереження майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, може проводитись шляхом візуального контролю наявності в такого платника майна і стану його збереження, а також шляхом документального підтвердження (перевірка відповідних документів бухгалтерського та податкового обліку та іншої інформації) наявності такого майна, його руху та стану збереження на момент проведення перевірки.
Відповідно до ст.10 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 за № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями), для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.  
З огляду на викладене, суд вважає, що платником податків надано в належному та достатньому обсязі документи первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують наявність описаного в Акті опису активів, самостійно виділених платником податків для продажу від 27.04.2006 за №13, зокрема згаданого вище майна переданого на баланс відокремлених підрозділів платника податків. 
В той же час, як зазначено в акті перевірки від 18.05.2017 за №3/28-10-48/20/32323256, висновки контролюючого органу про неможливість встановлення                                        фактичного місцезнаходження майна, яке перебуває у податковій заставі,                                                ґрунтуються виключно на підставі опрацювання інформаційних довідок та акта від 18.05.2017 за №3/28-10-48/20/32323256 та вибірковим методом шляхом візуального огляду майна, яке перебуває на поверхні. Майно, яке використовується під землею, у зв`язку з обмеженням щодо спуску та перебування у шахтах, візуальному огляду не піддавалося.
Дані обставини свідчать про те, що відповідачем не досліджувались в повній мірі первинні бухгалтерські документи, які підтверджують стан збереження (наявність та фактичних місцезнаходження) майна, що перебуває в податковій заставі.
Наведене свідчить про необгрунтованість висновків акту перевірки контролюючого органу відповідача про неможливість встановлення фактичного місцезнаходження майна, яке перебуває у податковій заставі, на загальну суму  29058100,11 грн, на підставі якого Офісом великих платників податків ДФС прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення.
Крім того, судом встановлено, що наказом Міністерства вугільної промисловості України від 19.01.2006 за №30 “Про створення державного підприємства “Шахта “Бендюзька”, відповідно до ГК України, ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992 за №8-92, створене державне підприємство “Шахта “Бендюзька” шляхом виділення із складу ДП “Львіввугілля” відокремленого підрозділу “Шахта “Бендюзька”.
Пунктом 2.6 цього наказу зобов`язано передати ДП “Львіввугілля”, а в.о. директора ДП “Шахта “Бендюзька” ОСОБА_2 прийняти на баланс підприємства майно актом приймання передач, скласти розподільчий баланс станом на 31.06.2006 і подати його на Мінвуглепрому.
Відповідно до розподільчого балансу, ДП “Львіввугілля” передало на ДП “Шахта “Бендюзька” основних засобів на суму 7 088 000,00 грн, в тому числі майно, яке описане в Акті від 27.04.2006 за №13, за що контролюючим органом вже застосовано штраф за самовільне відчуження без його згоди.
Дані обставини були предметом розгляду в адміністративній справі №13/237А за позовом ДП “Львіввугілля” до ДПІ у Сокальському районі Львівської області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення. Постановою Господарського суду Львівської області від 16.10.2007, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2009 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.03.2013, у задоволенні позову відмовлено повністю.
Тобто, в частині накладення на позивача штрафу за відчуження майна, яке перебувало у податковій заставі та було передано на баланс ДП “Шахта “Бендюзька”, в даному випадку має місце притягнення позивача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що є порушенням приписів статті 61 Конституції України.
Слід також зауважити, що в акті перевірки податковим керуючим зазначено, що на момент складення Акта опису від 27.04.2006 дане майно перебувало на балансі 9 шахт, які є відокремленими підрозділами ДП “Львіввугілля”, дві з яких станом на момент перевірки відокремлені від ДП “Львіввугілля” шляхом створення нових юридичних осіб. 
Однак, податковим керуючим жодним чином не зазначено, як здійснювалась перевірка майна, яке знаходилось на балансі відокремлених підрозділів, що реорганізовувались, яким майном наділялись створені юридичні особи, і чи застосовувались штрафні санкції за передачу даного майна.
Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у цій частині на відповідність критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України, та стосовно наявності підстав для його скасування в цій частині.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючого органу в частині накладення штрафу за відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу на таке відчуження у розмірі вартості відчуженого майна в сумі 6654554,41 грн, відмовивши у задоволенні позовних вимог ДП «Львіввугілля» в цій частині.
Оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржено, відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України апеляційному перегляду в цій частині не підлягає.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції Україниправо на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.
З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства Україниадміністративний позов може містити вимоги щодо щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.
Водночас в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної  служби від 12.06.2017 за №0005004820.  
Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейський суд з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Європейського суду з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа №30210/96).
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної  служби від 12.06.2017 за №0005004820 в частині визначення штрафу у розмірі вартості відчуженого майна на суму 224035456,00 грн. 
Щодо покликань скаржника на неналежне дослідження матеріалів справи шляхом витребування додаткових доказів, що, на його думку, призвело до формування судом висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів наголошує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).
З наявних у матеріалах справи протоколів судових засідань слідує, що судом першої інстанції вживались заходи щодо встановлення фактичних обставин у справі, в тому числі шляхом задоволення клопотання відповідача про надання позивачем додаткових доказів.
В той же час, суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відтак, доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.006015 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Постанова складена в повному обсязі 19.11.2020.