Постанова
іменем України
 
17 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 541/567/20 
провадження № 51-4236км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,	
за участю: секретаря судового засідання прокурора	  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 червня 2020 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 
Обставини справи
1.   ОСОБА_6 обвинувачувався за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) у тому, що 01 листопада 2019 року приблизно о 06:40 на автодорозі біля м. Миргорода Полтавської області він у стані алкогольного сп`яніння допустив наїзд керованого ним автомобіля на велосипедистку ОСОБА_7 , та за частиною 1 статті 135 КК у тому, що залишив потерпілу в небезпечному для життя стані на місці дорожньо-транспортної пригоди.
2.  07 травня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області закрив кримінальне провадження за обвинуваченням по статті 135 КК у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення (пункт 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)).
3.  Полтавський апеляційний суд ухвалою від 25 червня 2020 року залишив зазначену ухвалу без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 
4.  У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ці судові рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
5.  На обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції під час постановлення оспорюваних судових рішень не врахували правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа № 439/397/17).
6.  На переконання прокурора, визнаний у цьому провадженні потерпілим чоловік  загиблої не є особою, якій безпосередньо заподіяно шкоду, а тому він позбавлений права висловлювати думку щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. 
7.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників касаційного розгляду
8.  У судовому засіданні прокурор підтримав доводи касаційної скарги сторони обвинувачення.
9.  Обвинувачений та його захисник надіслали до Суду письмові заперечення у яких просили залишити судові рішення без зміни.
Оцінка Суду
10.  Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши наведені в скарзі та запереченнях доводи, Суд дійшов висновку, що скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.
11.  Сторона обвинувачення посилається в обґрунтування своєї позиції на такий висновок Великої Палати Верховного Суду:
«Якщо внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому заподіяна смерть, то ніхто інший не може висловити його волю під час вирішення питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди у вигляді смерті як підстави для звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 46 КК України».[1]
12.  Суд зазначає, що у згаданому рішенні розглядалося суттєво інше правове питання, а саме підстави для закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтею 46 КК у зв`язку з примиренням потерпілого з винним у справі публічного обвинувачення.
13.  Натомість у цій справі питання полягає у тому, чи можливе закриття кримінального провадження у справі приватного обвинувачення при відмові родича загиблого потерпілого від обвинувачення.
14.  Згідно з положеннями частини 6 статті 55 КПК, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням – потерпілими може бути визнано кілька осіб.
15.  Відповідно до усталеної судової практики кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством)[2].
16.  Тому висновок Великої палати щодо тлумачення статті 46 КК жодним чином не змінює чіткого змісту згаданих вище положень КПК.
17.  У цьому кримінальному  ОСОБА_8 був визнаний потерпілим як чоловік загиблої під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілої. У підготовчому засіданні він відмовився від обвинувачення та просив суд закрити провадження за частиною 1 статті 135 КК.
18.  Діючи відповідно вимог КПК, Суд за згодою всіх учасників судового провадження, у тому числі й сторони обвинувачення, закрив кримінальне провадження в цій частині обвинувачення.
19.  Згодом потерпілий оскаржив ухвалу про закриття провадження в апеляційному порядку, посилаючись на відсутність в нього юридичної освіти та неналежне роз`яснення йому судом першої інстанції правових наслідків відмови від обвинувачення.
20.  Апеляційний суд навів докладні мотиви відхилення цього доводу потерпілого, пославшись, зокрема, на звукозапис судового засідання від 07 травня 2020 року, який свідчить про те, що потерпілому було належним чином роз`яснено правові наслідки його відмови від обвинувачення, що він наполягав на закритті провадження і запевняв у відсутності стороннього впливу на його рішення. 
21.  Матеріали провадження не дають Суду підстав ставити під сумнів цей висновок апеляційного суду. Зміст ухвали апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК.
22.  Виходячи з викладеного вище, Суд не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судами попередніх інстанцій, які зумовлюють скасування оскаржених рішень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 25 червня 2020 року щодо ОСОБА_6  залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                      ОСОБА_3 

[1]    Постанова від 16 січня 2019 року (справа № 439/397/17), пункт 61, https://reyestr.court.gov.ua/Review/79298600

[2]     Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к), п. 26 https://reyestr.court.gov.ua/Review/82998245