ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Херсон
справа № 665/168/20 
провадження № 22-ц/819/1028/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В., Склярської І.В.,	
суддів:	Воронцової Л.П.,	
  	  	
секретар	Павловська Ю.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області у складі судді Березнікова О.В. від 15 травня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:

У січні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 11 вересня 2018 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та неустойки у разі порушення зобов`язання. 
Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 09 грудня 2019 року становить 18 240,52 грн, із яких: 10 330,75 грн-заборгованість за тілом кредиту, 4 853,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 1 711,50 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; 500 грн – штраф (фіксована частина); 844,79 грн – штраф (процентна складова), а також судові витрати в розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням суду від 15 травня 2020 року позов задоволено частково та постановлено:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 330 грн 75 коп., а також судовий збір у розмірі 1 138,26 грн.
В іншій частині позову відмовлено. 
В апеляційний скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відсотками нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України, а також штрафу скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки не відповідають обставинам справи, наданим доказам та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника процентів за користування кредитом, а також суперечить висновкам Верховного Суду, зробленим у подібних правовідносинах.
Також вказує на те, що при укладенні договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, з яким відповідач був ознайомлений шляхом підпису на паспорті споживчого кредиту від 11 вересня 2018 року, а наявність підпису боржника під публічно розміщеними Умовами та правилами надання банківських послуг закон не вимагає.
Крім того, вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо неналежної форми кредитного договору, за відсутності обґрунтованих заперечень відповідача проти заявлених вимог.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконав умов укладеного з банком кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, тому заявлені до нього вимоги про стягнення кредитної заборгованості, розмір якої відповідає тілу кредиту та станом на 09 грудня 2019 року становить 10 330 грн 35 коп., підлягають задоволенню. 
В задоволенні позову в решта частині суд відмовив, зазначивши, що підстави для стягнення із відповідача заборгованості за відсотками та неустойки (пені, штрафів) відсутні, так як банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановлених умовами договору процентної ставки за користування кредитом та відповідальності позичальника, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг відповідачем не підписані, а отже,- відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки та відповідальності у вигляді процентів та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 11 вересня 2018 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту «Універсальна» та погодився, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
У анкеті-заяві є підпис ОСОБА_1 як позичальника та відмітка про те, що він ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.
Анкета-заява не містить умов кредитного договору, та розміру кредитного ліміту, а у наданому позивачем витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий         щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником (а.с. 9,10).
За розрахунком банку станом на 09 грудня 2019 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 18 240 грн 52 коп., яка складається із 10 330,75 грн-заборгованість за тілом кредиту, 4 853,48 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 1 711,50 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; 500 грн – штраф (фіксована частина); 844,79 грн – штраф (процентна складова). 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У заяві-анкеті позичальника від 11 вересня 2018 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату процентів за користування кредитними коштами, а також встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути також заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; пеню і штрафи за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг  в ПриватБанку у редакції, затвердженій наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємної частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, серед іншого, визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку -15 років (пункти 2.1.1.9.1, 1.1.6.4 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені) та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (11.09.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у січні 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (штрафу, пені), надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 вересня 2018 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками – 4 853,48 грн, неустойки, а саме: 500 грн штрафу (фіксована частина) та 844,79 грн штрафу (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 11 вересня 2018 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Разом із тим, відмовивши у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із позичальника процентів за користування кредитними коштами з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, суд свої висновки в цій частині не мотивував, в той час, як наведеною нормою матеріального права встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання та визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
  З огляду на наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку із карткового рахунку відповідача, банк заявив до стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 1711,50 грн за період з 01.11.2019 року по 09.12.2019 року, тобто за 38 днів. 
При цьому банк застосував не три відсотки річних від простроченої суми, а 86, 4% як процентну ставку, яка за умовами укладеного сторонами договору застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.
У підтвердження обґрунтованості своїх дій у наведеній частині позивач долучив до апеляційної скарги додаткову письмову інформацію, яку назвав паспортом споживчого кредитування, яка з врахуванням наданої представником банку в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повної копії, передбачає у пункті шостому як додаткову інформацію про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, зокрема про розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (а.с.66-68, 110-111).
Враховуючи, що відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та зважаючи, що скаржник не надав доказів неможливості подати «паспорт споживчого кредитування» до суду першої інстанції і на наявність таких не посилається, в той час, як оригінал зазначеного документа має зберігатися у нього, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у апеляційного суду повноважень досліджувати цей новий доказ.
Крім того, за своєю правовою природою передбачені частиною другою статті 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми та процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, не є тотожними, тому, враховуючи підстави та предмет позову в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3 % річних від простроченої суми за кредитом (10 330,75 грн) за період з 01 листопада 2019 року по 09 грудня 2019 року (38 днів), що становить 32,30 грн ( 10 330,75х3:100= 309,92; 309,92:365=0,85; 0,85 х 38 днів). 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків, передбачених статтею 625 ЦК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01.11.2019 року по 09.12.2019 року в сумі 32 грн 30 коп. 
В решті частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що форма укладеного сторонами кредитного договору відповідає письмовій формі, як того вимагає стаття 1055 ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач в обґрунтування заявлених ним вимог не посилався на паспорт споживчого кредитування, хоча з врахуванням вимог матеріального права, що регулює спірні правовідносини, повинен був доводити дотримання письмової форми договору, незважаючи на очікування заперечень з цього приводу з боку відповідача, який участі у розгляді справи не брав.
До того ж долучена до апеляційної скарги копія паспорта споживчого кредитування не містить підпису відповідача, а надана представником позивача в суді апеляційної інстанції копія наведеного документа містить підпис споживача незрозумілого походження, як вона пояснила пальцем у планшеті.
Як зазначалося вище, справа розглянута судом у відсутність ОСОБА_2 , який хоч і не висловив своїх заперечень з приводу заявлених до нього вимог, однак і не підтвердив факт укладення кредитного договору на заявлених банком умовах, в той час, як відповідно до частини другої статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, а згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний, в тому числі нікчемний, правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
З огляду на наведене, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно врахував висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зваживши на відсутність підтвердження вчинення спірного правочину та його умов іншою стороною, а саме позичальником, як того вимагає частина друга статті 218 ЦК України.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в решта оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом та неустойки відсутні.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржено, тому в силу статті 367 ЦПК України не є предметом розгляду судом апеляційної інстанції.
В зв`язку із скасуванням судом апеляційної інстанції рішення згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України відповідній зміні підлягає і розподіл судових витрат.
Оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які у спірних правовідносинах задоволені на 56% (10 363,05 (10 330,75+32,30) х 100% : 18 240,52), розмір визначених судом до стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на сплату судового збору підлягає збільшенню із 1138,26 грн до 1177,12 грн (2 102 грн х 56:100).
Із передбачених наведеною нормою процесуального права підстав із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 12 грн 61 коп. (3 153 грн сплаченого судового збору х 0,4 (32,30х100:7 909,77):100) (а.с.6, 72).
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» частково задовольнити.
Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 15 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків, нарахованих на прострочену суму на підставі статті 625 ЦК України, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» три проценти річних від простроченої суми за період з 01.11.2019 року по 09.12.2019 року в сумі 32 грн 30 коп.(тридцять дві гривні 30 коп.) та 12 грн 61 коп.(дванадцять гривень 61 коп.) понесених ним витрат на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги.
Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши розмір визначеної до стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат на сплату судового збору із 1 138,26 грн до 1 177 грн 12 коп.(однієї тисячі ста сімдесяти семи гривень 12 коп.).
В решті оскарженій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                                           Л. В. Пузанова
Судді:                                                                  І. В. Склярська

Л. П. Воронцова

Повний текст постанови складено 09 листопада 2020 року
Суддя Л. В. Пузанова