ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 листопада 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №587/1752/19 
Номер провадження 22-ц/816/2065/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Битицька сільська рада,
третя особа – приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Висєканцева Тетяна Сергіївна, 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Неговської Ірини Володимирівни,
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 серпня 2020 року, у складі судді Черних О.М., ухвалене у м. Суми, 

                                                       в с т а н о в и в :

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання з 01.01.2014 року по 14.02.2019 року зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та зміну черговості одержання права на спадкування, надання їй права прийняття спадщини після ОСОБА_4 разом із спадкоємцями другої черги за законом.
Свої вимоги мотивувала тим, що з січня 2014 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю в його будинку по АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство. Вона вважала ОСОБА_4 своїм чоловіком, здійснювала за ним догляд, оскільки, хворіючи на цукровий діабет, він потребував сторонньої допомоги, у лікарні доглядала за ним 7 діб, поховала за свої кошти. 
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 05 серпня 2020 року у задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Битицької сільської ради, третя особа – приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Висєканцева Т.С., про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини та про надання права спадкування разом із спадкоємцями другої черги відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Неговська І.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Доводить, що незважаючи на наявність офіційної реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до квітня 2017 року, їх шлюбні відносини були припинені з 2013 року, а з січня 2014 року позивач почала проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю, вони вели спільне господарство, займалися благоустроєм домоволодіння, спільно вирішували побутові питання. 
Вказує на незаконність посилань у рішенні суду на покази свідка ОСОБА_5 , як на підставу відмови у задоволенні позову, оскільки вона є двоюрідною сестрою померлого ОСОБА_4 та дочкою відповідача ОСОБА_3 , і відповідно при відмові у позові може стати вигодонабувачем, тому є зацікавленою особою і не може об`єктивно та правильно засвідчити події і факти по суті справи.
Вважає, що судом допущено односторонність розгляду справи, надана перевага одним доказам, а інші безпідставно відхилені без зазначення, в чому саме полягає їх недостовірність, та не застосовано ст. 1264 ЦК України щодо надання права на спадкування особі, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.    
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника – адвоката Неговської І.В., які підтримали доводи апеляційної скарги,  заперечення проти скарги представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 – адвоката Лисенко Г.К., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не  підлягає  задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 у віці 56 років (а.с. 16).
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 57 від 15 лютого 2019 року ОСОБА_4 помер в Сумській центральній районній лікарні. Хвороби, що призвели до смерті: набряк головного мозку, інсулінозалежний цукровий діабет (а.с. 22).
Відповідно до наданих квитанцій від ФОП ОСОБА_6 «Скорбота», похованням ОСОБА_4 займались ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 20).
Згідно з довідкою Битицької сільської ради Сумського району Сумської області від 08 квітня 2019 року ОСОБА_4 дійсно до смерті і на момент смерті був зареєстрований та проживав в по АДРЕСА_1 . На день смерті з померлим ніхто не був зареєстрований. Заповіт він імені ОСОБА_4 Битицькою  сільською радою не посвідчувався (а.с. 17).
Постановою приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області Висєканцевої Т.С. від 12 серпня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 згідно  ст. 1264 ЦК України. Відмову мотивовано тим, що для спадкування за законом у четверту чергу виключно рішенням суду може бути встановлений юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до дня відкриття спадщини (а.с. 24).
З копії спадкової справи № 53/2019 від 15 травня 2019 року після померлого ОСОБА_4 вбачається, що спадщину за законом прийняли спадкоємці: рідна тітка – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та племінниця – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка раніше померлого ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) брата спадкодавця – ОСОБА_7 )  (а.с. 39-76).
Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 , виданим Зарічним районним у м. Суми відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано 06 квітня 2017 року, актовий запис № 38 (а.с. 21).
Допита судом у якості свідка ОСОБА_2 – колишня дружина померлого ОСОБА_4 пояснила, що з 2014 року почала їздити на заробітки за кордон, додому приїздила кожні три місяці і проживала разом з ОСОБА_4 , підтримуючи шлюбні відносини. Розлучилися вони у 2017 році. Про проживання ОСОБА_4 з іншою жінкою вона дізналася влітку 2017 року.
Про наявність у ОСОБА_4 відносин із ОСОБА_1 з 2017 року вказала суду і свідок ОСОБА_5 .   
Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.
Рішення про відмову у задоволенні позову мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами наявність юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною 2 статті 1259 ЦК України.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог позовної заяви, позивач просила встановити факт її спільного проживання з 01.01.2014 року по 14.02.2019 року зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінити черговість  одержання права на спадкування та надати їй право на спадкування майна після смерті ОСОБА_4 разом із спадкоємцями другої черги за законом на підставі частини другої статті 1259 ЦК України, обґрунтовуючи тим, що протягом останніх п`яти років проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, вели спільне господарство, вона піклувалась про спадкодавця, возила його на консультації до лікарів, купувала продукти, готувала дієтичну їжу, прибирала у будинку, полола город, сплачувала за комунальні послуги, під час перебування в лікарні після інсульту в безпорадному стані, перебувала поруч, купувала ліки та оплачувала медичні процедури, після смерті взяла на себе витрати на поховання, а тому вважала, що це є підставою для одержання права на спадкування разом із спадкоємцями другої черги. 
Відповідно до змісту ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.
Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано позивачем у справі, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , підтримував з нею шлюбні відносини, який згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу розірвано 06 квітня 2017 року, актовий запис № 38 (а.с. 21).
Стверджуючи про проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_4 у період з 2014 року до дня його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем не надано належних доказів такого проживання за місцем його проживання по АДРЕСА_1 . 
Крім того, позивачем не доведено безпорадного стану ОСОБА_8 , неспроможності до самообслуговування, потреби у сторонньому догляді.
Відсутня інформація про звернення ОСОБА_8 чи інших осіб до сільської ради чи відповідного органу соціального захисту населення щодо його перебування у стані, який потребує сторонньої допомоги.  
Навпаки, у справі яка переглядається встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 був працездатною особою до дня смерті, був працевлаштований, що не заперечувалося самою позивачем, та, відповідно, отримував заробітну плату, що свідчить про його можливість себе самостійно матеріально забезпечувати.  
Суд першої інстанції на основі всієї сукупності наданих сторонами доказів, встановив відсутність письмових доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, зокрема, що вказані особи були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недостатність показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , для встановлення обставин проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю, оскільки вказані показання мають загальний характер, з яких неможна встановити характер відносин указаних осіб.
Апеляційний суд критично ставиться до наданих позивачем довідки про фактичне місце проживання особи на території Битицької сільської ради від 08 липня 2019 року та Акта про фактичне місце проживання від 03 липня 2019 року (а.с. 18, 19), оскільки вони складені вже після смерті ОСОБА_4 та не є доказом ведення спільного господарства із спадкодавцем.  
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про упередженість свідка ОСОБА_5 і незаконність посилання у рішенні на її показання, оскільки вона не є учасником справи та на теперішній час не входить до кола спадкоємців ОСОБА_4 , відповідно до ст. 69 ЦПК України є особою, якій відомі обставини, що стосуються справи.
На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановивши, що ОСОБА_1 не довела, що постійно проживала із ОСОБА_4 однією сім`єю протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, суд першої інстанцій правильно застосував до спірних правовідносин наведені вище норми матеріального права та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зміни позивачу черговості одержання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_4 , та зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про протилежне та щодо незастосування судом ст. 1264 ЦК України є безпідставними.
За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.
Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження. 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367 - 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд   

                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Неговської Ірини Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 серпня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий -                                                                                           О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                                        В.І. Криворотенко 

                                                                                                                  С.Г. Хвостик