ПОСТАНОВА
Іменем України

13 жовтня 2020 року 
Київ
справа №817/1216/17
адміністративне провадження №К/9901/24693/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Кашпур О.В.,  Уханенка С.А., 
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 817/1216/17
за позовом ОСОБА_1 до   Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій та рішень протиправними
за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017  року, прийняту у складі головуючого Жуковської Л.А.
та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018  року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді Шевчук С.М., суддів Мацького Є.М., Шидловського В.Б.,

І. Суть спору
1.   У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просив:
1.1 визнати дій та рішення по примусовому виконанню рішення від 18 липня 2013   року №1270/12 Європейського суду з прав людини щодо невиконання рішення національного суду протиправними; 
1.2 скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 13 липня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №39414751.
2.   На обґрунтування позову позивач зазначив, що у постанові старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєва О.В. від 16 серпня 2013 року про відкриття виконавчого провадження ВП №39414751 по примусовому виконанню рішення №1270/12, виданого 18 липня 2013 року Європейським судом з прав людини у справі "Москаленко та інші проти України" зазначено, що протягом трьох місяців держава - відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними та сплатити 2000 євро кожному заявнику або його спадкоємцю, як відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
2.1. Однак, стверджує, що рішення національного суду про виплату йому пенсії у розмірі, визначеному статтями 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не виконується у повному обсязі. 
2.2. При цьому позивач стверджує, що покликання відповідача у спірній постанові на рішення Європейського суду з прав людини по справі "Великода проти України" є безпідставним, оскільки, як переконаний позивач, Європейський суд з прав людини визнав заяву Великоди неприйнятною і повністю необґрунтованою, в той час як заяву позивача задовольнив. 
2.3. З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від   13   липня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №39414751 підлягає скасуванню, а дії відповідача щодо невиконання рішення національного суду просив визнати протиправними.
3. Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що державним виконавцем правомірно було закінчено виконавче провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013   року в частині стягувача ОСОБА_1 , зазначивши про отримання у ході виконавчого провадження платіжних доручень на підтвердження сплати позивачу 21608 грн 28 коп компенсації відповідно до рішення Європейського суду (еквівалент 2000 євро), 75 грн 48 коп суми пені за затримку їх виплати. 
3.1. Пенсійний фонд України листом від 23 червня 2017 року  №19996/06-40 повідомлено, що ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 травня 2010 року по 30 квітня 2011 року в сумі 41507 грн 17 коп, яка фактично була виплачена у травні 2011 року. 
3.2. В подальшому у період до 01 листопада 2011 року пенсія ОСОБА_1 виплачувалась у розмірі, встановленому судовим рішенням. 

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
4.   Постановою Рівненського міського суду від 23 березня 2011 року у справі № 2-а-2001/11 задоволено частково позов ОСОБА_1 , а саме: зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у місті Рівному зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 1 травня 2010 року.   
5. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року (заява №1270/12 та 249 інших заяв) у справі "Москаленко та інші проти України" оголошено прийнятними скарги заявників, наведених у Додатку 3 (у тому числі щодо ОСОБА_1 ), за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг, а решту скарг у заявах - неприйнятними. Крім цього постановлено, що у справах, наведених у Додатку 3 (у якому є позивач):
5.1 було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції;
5.2 було порушення статті 13 Конвенції;
5.3 (a) протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/її спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу;
5.4 (b) зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.
5.5 Так, ОСОБА_1 зазначений в переліку Додатку 3 до рішення Суду за порядковим номером 201 (прийняті заяви).
6. За заявою про примусове виконання від 15 серпня 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Медведєвим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 серпня 2013 року ВП №39414751 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року №1270/12 на користь стягувача ОСОБА_1 ..
6.1. Даною постановою, окрім визначення основного предмета зобов`язання, постановлено боржнику: держава, добровільно виконати рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року №1270/12 у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
7. Відповідно до платіжного доручення Міністерства юстиції України від   07   листопада 2013 року №4540 на рахунок позивача здійснено перерахування коштів у розмірі 21608 грн 28 коп (призначення платежу: гривневий еквівалент 2000 євро на 07 листопада 2013 року, Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013   року №1270/12).
8. Платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 01 липня 2014 року №1909 позивачу перераховано пеню у розмірі 75 грн 48 коп за несвоєчасне виконання рішення щодо стягнення суми відшкодування у розмірі 2000 євро.   
9. Відповідно до листа Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 09 лютого 2015 року №15-2-118/16/3.1, управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне позивачу перераховано суму пенсії за період з 01 травня 2010 року по 30 квітня 2011 року у розмірі 41507 грн 17 коп. Вказані кошти були сплачені позивачу в травні 2011 року.   
10. З матеріалів справи встановлено, що у вимозі старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. від 10 травня 2017   року №10/23 зазначено, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року №1270/12 від 18 липня 2013 року "Москаленко та інші проти України", одним із заявників по якому є ОСОБА_1 , необхідно виконати рішення національного суду, а саме постанову Рівненського міського суду від 23 березня 2011   року у справі №2а-2001/11.
11. Пенсійний фонд України листом від 23 червня 2017 року №19996/06-40 повідомило, що на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2011 року у справі №2а-2001/11, управлінням Фонду ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 травня 2010 року по 30 квітня 2011   року в сумі 41507 грн 17 коп, яка була фактично виплачена у травні 2011   року. В подальшому у період до 01 листопада 2011 року пенсія ОСОБА_1 виплачувалась у розмірі встановленому судовим рішенням.
12. У вказаному листі Пенсійний фонд України у відповідності до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" просило закінчити виконавче провадження, відкрите на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року №1270/12 у справі "Москаленко та інші проти України" стосовно ОСОБА_1 щодо виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 березня 2011 року у справі №2а-2001/11, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі.   
13. 13 липня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком Сергієм Володимировичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №39414751 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року №1270/12.
13.1. Як зазначено у вказаній постанові про закінчення виконавчого провадження, рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 07 листопада 2013 року №4540 у розмірі 21608 грн 28 коп (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 01 липня 2014   року №1909 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 75   грн 48 коп. Відповідно до інформації наданої Пенсійним фондом України листом від 23 червня 2017 року №19996/06-40 рішення національного суду виконано.   

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
14.   Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017   року, залишеним без змін, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року, позов задоволено:
14.1 визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського Суду з прав людини №1270/12 від 18 липня 2013 року в частині невиконання рішення національного суду в межах виконавчого провадження ВП №39414751.
14.2 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 13 липня 2017   року ВП №39414751 про закінчення виконавчого провадження. 
15.   Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення Європейського суду з прав людини від   18   липня 2013 року №1270/12 не є виконаним у повному обсязі, оскільки не виконано у повному обсязі рішення національного суду, а саме постанова Рівненського міського суду від 23 березня 2011 року. Відтак спірна постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від 13 липня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №39414751 по виконанню рішення Європейського суду з прав людини від   18   липня 2013 року №1270/12, в частині виконання рішення національного суду, є передчасною, а тому підлягає скасуванню.
15.1. Законом України від 14 червня 2011 року до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" були внесені зміни, згідно з якими у 2011 році норми і положення статей, зокрема, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
15.2. Проте, у даному випадку перерахунок та виплата позивачу пенсії не припинились 01 листопада 2011 року, а також здійснювались і в червні в липні 2011   року, тобто ще до внесення у законодавство відповідних змін.
15.3. Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Європейського Суду з прав людини №1270/12 від 18 липня 2013 року в частині невиконання рішення національного суду в межах виконавчого провадження ВП №39414751 суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом тривалого часу не здійснював дії по виконанню рішення Європейського суду з прав людини №1270/12 від 18 липня 2013 року. Так, в матеріалах виконавчого провадження наявна вимога державного виконавця від   31 серпня 2015 року, яка надсилалась до Пенсійного фонду України з вимогою виконати рішення Європейського суду з прав людини №1270/12 виданого 18   липня 2013 року. Наступна вимога була надіслана аж 10 травня 2017 року. Таким чином, протягом тривалого часу (більше року) не вчинялися дії спрямовані на виконання вищевказаного рішення.   

IV. Касаційне оскарження   
16. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, представником відповідача подано до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано у суді 16 лютого 2018   року.
17. У касаційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
18. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що державним виконавцем правомірно було закінчено виконавче провадження щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року в частині стягувача ОСОБА_1 , зазначивши про отримання у ході виконавчого провадження платіжних доручень на підтвердження сплати позивачу 21608 грн 28 коп компенсації відповідно до рішення Європейського суду (еквівалент 2000 євро), 75 грн 48 коп суми пені за затримку їх виплати. 
18.1. Додатково заявник касаційної скарги зауважив, що Пенсійний фонд України листом від 23 червня 2017 року  №19996/06-40 повідомив, що ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01 травня 2010 року по 30 квітня 2011 року в сумі 41507 грн 17 коп, яка фактично була виплачена у травні 2011 року. В подальшому у період до 01 листопада 2011 року пенсія ОСОБА_1 виплачувалась у розмірі, встановленому судовим рішенням.
19. 19 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шарапи В.М. суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А. відкрито касаційне провадження та витребувано із Рівненського окружного адміністративного суду справу № 817/1216/17.
20. 02 квітня 2018 року справа № 817/1216/17 надійшла до Верховного Суду.
21. До Верховного Суду 02 квітня 2018 року надійшов відзив позивача на касаційну скаргу, в якій позивач спростовуючи доводи представника відповідача просить залишити її без задоволення.
22. 24 червня 2019 року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від   24   червня 2019 року № 810/0/78-20 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
23. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю - Шевцову Н.В., суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
24. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
25. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
26. За правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
27. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
28. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
30. Відповідно до частин першої - четвертої статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV (далі - Закон №3477-IV) виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні. У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення. Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини п`ятої статті 7 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».
31. Пунктом 8 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України   "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.
32. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII: виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
33. Відповідно до статті 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (у редакції станом на момент виникнення правовідносин, далі - Закон №   796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
34. Статтею 63 Закону №796-XII встановлено, що фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.
35. Законом України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені «Прикінцеві положення» пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
36. На виконання положень вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 06 липня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23   липня 2011 року.
37. Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011   рік" визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.
38. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №З-рп/2012 у справі за конституційним поданням Правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення деяких статей Конституцій України, Бюджетного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України було розтлумачено, що Кабінетом Міністрів України врегульовано порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
39. Пункт 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року №4282-VI:   норми i положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» <…> застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 piк.
40. Пункт 4 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року №5515-ІV: у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» <…> застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
41. Пунктом 6-7 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII: установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України   "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" <…> застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
42. Пунктом 9 «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII: установлено, що: норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" <…> застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

VI. Позиція Верховного Суду
43. Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає наступне.
44. Суд зазначає, що підставою винесення державним виконавцем спірної в цій справі постанови слугували встановлені відповідачем обставини фактичного виконання рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2013 року №1270/12.
45. Державний виконавець встановив, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 07 листопада 2013   року №4540 у розмірі 21608 грн 28 коп (еквівалент 2000 євро), платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 01 липня 2014 року №1909 сплачена пеня за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 75 грн 48 коп. Відповідно до інформації наданої Пенсійним фондом України листом від 23 червня 2017 року №19996/06-40 рішення національного суду виконано.   
46. Позивачем в ході судового розгляду справи підтверджено отримання вказаних виплат, проте остання вважає, що пенсійним органом неправомірно припинено виплати з 01 листопада 2011 року, оскільки в постанові Рівненського міського суду від 23 березня 2011 року у справі № 2-а-2001/11 не встановлено строк, протягом якого позивачу повинні здійснюватися виплати.
47. Верховний Суд уважає такі твердження необґрунтованими з огляду на наступне.
48. Аналіз норм діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства дає підстави дійти висновку, що оскільки 23 липня 2011 року набрала чинності постанова №745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", якою встановлено розмір додаткової пенсії особам, які постраждали від наслідків Чорнобильської катастрофи, положення статей 50, 54 Закону №796-XII підлягають застосуванню лише до 23 липня 2011 року, а після вказаної дати застосуванню підлягають положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від №2857-VI від 28 грудня 2010 року та постанови №745.
49. Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовим рішенням.
50. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від   02   червня 2015 року у справі №21-317а15, а також постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №522/5744/17 та від 16 серпня 2019 року у справі №   815/6985/15. У вказаних постановах Суди, здійснивши аналіз положень Закону №796-XII, Закону України від 14 червня 2011 року №3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", постанови №745, зазначили, що з 23 липня 2011 року чинним законодавством встановлено інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону №796-XII, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
51. З урахуванням викладеного, Верховний Суд уважає, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. від   13   липня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 39414751 винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
52. Також Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що в ухвалі від 03 червня 2014 року про оголошення заяви ОСОБА_2 неприйнятною, Європейський суд з прав людини зазначив, що <…> законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (див. рішення у справах «Аррас та інші проти Італії» (Arras and Others v. Italy), заява №17972/07, п. 42, від 14 лютого 2012 року, та «Сухобоков проти Росії» (Sukhobokov v. Russia), заява №75470/01, п. 26, від 13 квітня 2006 року). У цій справі національні суди розглянули скаргу заявниці щодо зменшення розміру її пенсії та дійшли висновку, що сума пенсійних виплат була зменшена після внесення змін до відповідних законодавчих актів. Щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавства, Суд констатує, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав <…>.
53. З огляду на викладене, Верховний Суд уважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про невиконання УПФУ в м. Рівне та Рівненської області постанови Рівненського міського суду від 23 березня 2011   року у справі № 2-а-2001/11 і, як наслідок, протиправність спірної в цій справі постанови про закінчення виконавчого провадження та в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення Європейського Суду з прав людини від 18 липня 2013 року №1270/12 в частині невиконання рішення національного суду в межах виконавчого провадження ВП №39414751.
54. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд. 
55. Частиною першою статті 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
56. Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 351 КАС України Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
Щодо вимог касаційної скарги про розподіл судових витрат.
57. Розподіл судових витрат врегульовано статтею 139 КАС України.
58. Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
58.1. Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
59. Отже, загальне правило розподілу судових витрат полягає в тому, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому відповідачу - суб`єкту владних повноважень, можуть компенсуватись лише документально підтвердженні витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, оскільки суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Такі обмеження у можливостях суб`єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.
60. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від   15   серпня 2019 року у справі №666/754/16-а та від 16 січня 2020 року у справі №360/4447/18.
61. Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи відповідачем витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз не здійснювалось, а сплачені суми судового збору відповідачу як суб`єкту владних повноважень компенсації не підлягають, підстави для задоволення вимог касаційної скарги у цій частині відсутні.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково.

2.    Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2017   року та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від   15   січня 2018 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій та рішень протиправними - відмовити.

3. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                Н.В.   Шевцова

Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур

                                                                                                    С.А. Уханенко