ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/7931/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
  розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020, ухвалену суддею  Луніною О.С.,  по справі за позовом ОСОБА_1  до  Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністартивного суду, треті особи:Державне бюро розслідувань,  Національна поліція України,  Південно-Східне міжрегіональне управління Міністрества юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2  про визнання протиправними індивідуальних актів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,- 
в с т а н о в и В:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору   ОСОБА_1 відмовлено. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Третього апеляційного адміністративного суду, Верховного суду Касаційного адміністративного суду, треті особи: Державне бюро розслідувань, Національна поліція України, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 про визнання протиправними індивідуальних актів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди  повернуто без розгляду.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив  її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що внаслідок порушення судом першої інстанції норм Конституції України, Європейської Конвенції з прав людини та ЦК України його позбавлено доступу до правосуддя, що сталось через безпідставне повернення судом першої інстанції його заяви про забезпечення адміністративного позову, тому просив суд прийняти його апеляційну скаргу без жодних  обмежень чи умов до розгляду, скасувати ухвалу суду першої інстанції від 15.07.2020р. та повернути заяву про забезпечення позову до суду першої інстанції на повторний розгляд у новому складі незалежних суддів. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що до поданої ОСОБА_2 заяви про забезпечення позову не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених чинним законодавством України порядку і розмірі.
У поданій заяві про забезпечення позову міститься клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору на підставі  ст. 8 Конституції України  та на підставі ч. 2  ст. 276 Цивільного кодексу України.
При цьому, вказані позивачем норми права, а саме:  ст. 8 Конституції України  та  ст. 276 Цивільного кодексу України  не містять підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Так, частиною 4 ст. 152 КАС України передбачено, що до заяви про забезпечення позову додаються документи про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, при цьому необхідно зазначити, що норми чинного процесуального закону – КАС України, не позбавляють заявника під час звернення з заявою про забезпечення позову порушити перед судом питання звільнення від сплати судового збору, шляхом подання відповідного мотивованого клопотання. 
Законом України “Про судовий збір” (далі – Закон), який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, серед іншого визначено, що  судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, та включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону), платники судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом. ( ч. 1 ст. 2 Закону), такий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством ( ст. 3 Закону).
Пільги щодо сплати судового збору визначені ст. 5 Закону України “Про судовий збір”.
Відповідно до положень ст. 4 Закону ОСОБА_2 під час звернення до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову повинен був надати документ про сплату судового збору, або документи на підтвердження наявності в нього визначених ст. 5 Закону пільг щодо сплати судового збору чи скористатись наданим йому правом на порушення клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке повинно бути мотивованим та підтвердженим належними доказами. 
ОСОБА_2 , скориставшись своїм процесуальним правом, у заяві про вжиття адміністративного позову заявив клопотання про звільнення його від сплати судового збору посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001р. у справі № 1-17/2001 (№ 6-рп/2001), постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі №160/9508/19, ч. 2    ст. 48 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” та ст. 8 Конституції України, при цьому з матеріалів справи вбачається, що заявник у цій заяві не зазначав про наявність у нього пільг щодо сплати судового збору відповідно до положень ст. 5 Закону .
Частиною 1 ст. 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. 
Статтею 8 Закону України “Про судовий збір” встановлені підстави та умови відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
Так, ч. 1 вищевказаної статті Закону встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1)          розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2)          позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; 
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Аналіз вищенаведених норм дає можливість зробити висновок про те, що прийняття судом рішення про зменшення  розміру належних до сплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк залежить від наявності у заявника клопотання майнового стану, який ускладнює або робить неможливим сплату судового збору. При цьому загальною умовою для звільнення від сплати судового збору є встановлення того, що розмір судового збору, який підлягає сплаті під час звернення до суду,  перевищує 5% розміру річного доходу позивача (заявника) - фізичної особи за попередній календарний рік, обов`язок щодо надання суду таких доказів покладено на позивача (заявника) і звільнення від сплати судового збору виключно з підстав майнового стану сторони, без додержання умов перевищення судового збору п`ятивідсоткового розміру річного доходу за попередній календарний рік, нормами Закону не передбачено.
Отже з урахуванням наведених норм чинного законодавства, для вирішення заявленого позивачем клопотання щодо звільнення його від сплати судового збору за подання ним заяви про забезпечення позову, позивачем повинно бути надано суду відомості про розмір його річного доходу за 2020р., та про його матеріальне становище, але з матеріалів вбачається, що позивачем до заяви таких документів не надано.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства, які визначають порядок сплати судового збору, встановлюють його розмір, та порядок і підстави звільнення від сплати судового збору, та встановлених судом фактичних обставин справи колегія суддів вважає, що позивачем не було надано суду першої інстанції документів про розмір його річного доходу за 2020р., та про його матеріальне становище, які необхідні для вирішення заявленого ним клопотання про звільнення судового збору за подання заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо необґрунтованості такого клопотання, що і стало підставою для відмови у його задоволенні. 
Відповідно до ч. 7 ст. 154 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.
Отже, враховуючи, що позивачем не надано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та за відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору, з урахуванням того, що надання такого документи є обов`язковим відповідно до ч. 4 ст. 152 КАС України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстави для повернення заявнику заяви про забезпечення позову без розгляду відповідно до ч. 7 ст. 154 КАС України. 
Приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, та вищенаведене колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у даному випадку підстав повернення позивачу заяви про забезпечення позову у цій адміністративній справі без розгляду відповідно до ч. 7 ст. 154 КАС України, про що постановив обґрунтовану ухвалу від 15.07.2020р. без порушень норм чинного процесуального законодавства, тому таку ухвалу суду першої інстанції від 15.07.2020р. у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги суперечать фактичним обставинам справи та зводяться до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм чинного процесуального законодавства. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311,312,315,316,321,322 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2020р. – залишити без змін. 
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова