КИЇВСЬКИЙ   АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД
      
єдиний унікальний номер справи №757/5909/19-ц
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5365/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                          У К Р А Ї Н И
 
            15 вересня  2020 року  Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                         судді-доповідача        -          Білич І.М.
                        суддів                          -          Лапчевської О.Ф., Яворського М.А.                
                         при секретарі              -           Кемському В.В.             
                         за участю представника ОСОБА_1 - Камінська Д.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Комісарової Альони Вікторівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В.,
у цивільній справі № 757/5909/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-
 
                                                в с т а н о в и л а:
 
У лютому 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати (у тому числі грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку), середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів, у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, та моральної шкоди.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з квітня 1998 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», а з 01.08.2016 року, у зв`язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця», дію її трудового договору було продовжено в структурному підрозділі ПАТ «Українська залізниця». 07 червня 2017 року її було звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 1560/ДН-ос від 07 червня 2017 року. У день звільненнябула нарахована, але невиплачена заробітна плата у загальному розмірі 16 118,09 грн. Невиплата вказаних коштів з вини відповідача є також підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 122 727,42 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, в розмірі 2 218,28 грн. Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що невиплата належних їй сум при звільненні завдала  моральної шкоди, яку  було нею оцінено у 3 000 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ  «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 13 745 гривень 79 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07 червня 2017 року по 30 червня 2019 року в розмірі 88 942 гривні 13 копійок, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2218 гривень 28 копійок та моральну шкоду в розмірі 500 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю з підстав відсутності  вини відповідача у не проведені повного розрахунку з позивачем при звільненні, а також не доведення позивачем розміру заборгованості через відсутність первинної бухгалтерської документації.
Зазначаючи, при цьому про  безпідставне неврахування судом першої інстанції при ухваленні рішення висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання відповідачем обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)  відносно ПАТ «Українська залізниця», яким засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснені господарської діяльності вказаного товариства на території не підконтрольній українській владі. 
Ухвалюючи рішення ані суд, ані позивач не враховували, що будь-який дохід, у тому числі заробітна плата, підлягає оподаткуванню, крім того позивачем не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди. 
 
Представником позивача адвокатом Камінською Д.В. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з підстав необґрунтованості та безпідставності доводів скаржника.
 
У судовому засіданні представник  позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про  розгляд справи у судове засідання не з`явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга  підлягає задоволенню виходячи з  наступного.
 
Задовольняючи  частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Українська залізниця» порушено вимоги трудового законодавства при проведенні розрахунку зі звільненим працівником, а обставини, що виключають відповідальність роботодавця за вказані порушення,  відсутні.
 
Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
             Обгрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
 
 Судом при розгляді було встановлено, щоОСОБА_1 з  квітня 1998 року працювала на ДП «Донецька залізниця» Відповідно до наказу № 96/0с від 21.06.2016 року була переведена на посаду інженера 2 категорії  виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень інформаційно - обчислювального центру ДП «Донецька залізниця».
У подальшому ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
Згідно з наказом ПАТ «Українська залізниця» № 3033 від 15.04.2016 року  Інформаційно обчислювальний центр ДП « Донецька залізниця» реорганізовано шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька залізниця залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця ПАТ «Укрзалізниця».
Згідно наказу № 1/ос від 29 липня 2016 року у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» з працівниками «Інформаційно-обчислювального центру ДП «Донецька залізниця» на підставі їх заяв, у тому числі ОСОБА_1 ( на посаді провідного інженера-технолога з окладом 4519 гривень) було продовжено з 01 серпня 2016 року дію безстрокових трудових договорів у виробничому підрозділі «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».
Наказом виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 19/ІОЦ  у у зв`язку з відсутністю організаційних  та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаної перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» встановлено простой. 
На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу наказано проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.
Згідно з наказом №1560/ДН-ос від 07 червня 2017 року позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін з виплатою компенсації за 5 днів відпустки (а.с. 35).
Постановою КМУ «Про деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Українська залізниця». 
У звязку з захопленням 17 березня 2017 року невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих зокрема у м. Донецьку, у відповідача  з 17  березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства ( кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної, тощо) до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.
За цим фактом у відповідності до заяви відповідача порушено кримінальне провадження за ознаками ст. 341 КК України ( захоплення державних або громадських будівель чи споруд).
 
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
  На час  апеляційного перегляду справи, колегія суддів  вважає за  необхідне застосувати норми права до спірних правовідносин, які регулюють спірні правовідносини сторін з урахуванням висновків  Верховного Суду ( постанова від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18 ( провадження № 61 -9549 св19)), у зв`язку з чим  постановлене рішення суду першої інстанції не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального права виходячи з наступного. Воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні  заявлених вимог виходячи з наступного.
 
Згідно із ст. 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 ( провадження № 12-98гс19) висловила правову позицію, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця» - 21 жовтня 2015 року.
 
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при  кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений  ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Тобто заробітна плата виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» виплачується за умови виконання працівниками своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної ( потижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам провадиться на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати; штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження ( на виплату премій, доплат, надбавок, тощо) табель обліку використаного часу, розрахункова - платіжна відомість.
 
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.3 ч.4 цієї статті, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким  чином при з`ясуванні, якими  доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд  повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Згідно положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.
 
Відповідно до  ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають  значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність  конкретного  доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають право  бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть  підтверджуватися іншими засобами доказування ( ч. 1 ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Позивачем на підтвердження заявлених вимог  було надано до суду  в додатках відомості і табелі робочого часу, які не можуть бути належними та допустимими  доказами по справі, так як не містять у собі підпису уповноважених посадових осіб, печатки організації. Розрахунок належних суд до сплати при звільненні, як і розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням  термінів її виплати, та копія розрахунку заробітної плати за 2016, 2017 роки не містить у собі підпису самого позивача. Відтак їх не можна вважати такими, що  підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі підприємства  перед позивачем у зазначеному нею розмірі.
Згідно матеріалів справи у березні 2017 року було виплачено заробітну плату у розмірі 2173 грн 710 к., що підтверджується її підписом у відомості про виплату грошей № 30  (а. с. 110).
 При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували  нарахування позивачу заробітної плати  за квітень-липень 2017 року.
Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах ( правовий висновок Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18).
Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.ст. 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 (провадження № 61-48088сво18) вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.
Відповідно до ст.617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Пунктом  1 ч.1 ст. 263 ЦК України визначено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Відповідно до ст.117 КЗпП підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.
Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку.
 З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі на території Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початком дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.
Отже, враховуючи вищевикладені обставини суд апеляційної інстанції  вважає доводи відповідача про те, що з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача,  - такими що знайшли своє підтвердження.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, з  позивача на користь відповідача підлягає  стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі  1581 грн 09 коп.
 
   Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 376, 381-384,387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу Комісарової Альони Вікторівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства «Українська залізниця», задовольнити.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року скасувати та постановити нове за яким,
  ОСОБА_1 відмовити в задоволенні заявлених вимог до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» сплачений судовий збір у розмірі 1581 грн. 09 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного  тексту судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року.

 
            Суддя-доповідач:      
 
           Судді: