ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 460/6076/20 пров. № А/857/11304/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25.08.2020р. про зупинення провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській обл. про визнання відмови протиправною, зобов`язання нарахувати і виплатити щомісячні підвищення до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю (суддя суду І інстанції: Жуковська Л.А., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 25.08.2020р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 25.08.2020р. на підставі п.5 ч.2 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України зупинено провадження у справі № 460/6076/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Рівненській обл. про визнання відмови протиправною, зобов`язання нарахувати і виплатити щомісячні підвищення до пенсії та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 510/1286/16-а (а.с.21-23).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі просить ухвалу суду про зупинення провадження скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного зупинення провадження в справі (а.с.27-28).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що справа № 510/1286/16-а (провадження № 11-345апп19), яка розглядається Верховним Судом, не має жодного відношення до розглядуваної справи № 460/6076/20, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними, а предмети позову в таких є відмінними.
При цьому, питання, з приводу якого зупинено провадження у справі, можливо вирішити без зупинення провадження у справі, оскільки таке врегульовано чинним законодавством (ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), при цьому усталеною судовою практикою вироблено відповідні правові позиції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020р. у справі № 815/1226/18).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 11.08.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною відмову ГУ ПФ України в Рівненській обл. у нарахуванні та виплаті їй щомісячних підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст.39 та 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 22.05.2008р. по 22.03.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та починаючи з 17.07.2018р.; зобов`язати пенсійний орган нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, за періоди з 22.05.2008р. по 22.03.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно; зобов`язати ГУ ПФ України в Рівненській обл. нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на момент виплати вказаного підвищення, за періоди з 22.05.2008р. по 22.03.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та починаючи з 17.07.2018р. (а.с.1-2, 14).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 слід зупинити до набрання законної сили рішенням Верховного Суду в зразковій справі № 510/1286/16-а, оскільки наведені справи є взаємопов`язаними.
Зокрема, з матеріалів справи встановлено, що позивач звернулася до суду в 2020 році з позовом, у якому просить зобов`язати відповідача провести пенсійні виплати за період з 22.05.2008р. по 22.03.2011р., з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. та з 17.07.2018р., а усі питання щодо формування правових позицій, які ставить перед собою Велика Палата Верховного Суду в справі № 510/1286/16-а торкаються саме строків звернення до суду в спорах, що стосуються неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі, оскільки щодо наведених питань не сформовано єдиної практики вирішення наведених спорів.
Відтак розгляд справи № 510/1286/16-а створює об`єктивну неможливість для розгляду справи за позовом ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст.236 КАС України є підставою для зупинення провадження у справі.
Тому з метою правильного застосування норм матеріального права та дотримання норм процесуального права суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 460/6076/20 на підставі п.5 ч.2 ст.236 КАС України, до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду України у справі № 510/1286/16-а.

          Між тим, з наведеними висновками суду першої інстанції погодитися не можна, з таких причин.

Зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.
Вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі передбачений ст.236 КАС України.

          Відповідно до п.5 ч.2 ст.236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

          Із змісту наведеної норми слідує, що своїм правом зупинити провадження у справі за розглядуваних обставин суд може скористатися лише за наявності обставин, що створюють об`єктивні перешкоди в розгляді справи, створюють неможливість її розгляду.
Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

При цьому норми КАС України не містять визначення терміну «подібні правовідносини».
Тлумачення визначення «подібності правовідносин» міститься, зокрема, у ряді постанов Верховного Суду (від 13.02.2019р. у справі № 802/3999/15-а, від 03.07.2019р. у справі № 826/27404/15 та інші).
За змістом вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Предметом спору в розглядуваній справі є визнання протиправною відмови ГУ ПФ України в Рівненській обл. у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст.39 та 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за періоди з 22.05.2008р. по 22.03.2011р. включно, з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. включно та починаючи з 17.07.2018р.; зобов`язання пенсійного органу нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячне підвищення до пенсії за вказані періоди і надалі.
Предметом спору в справі № 510/1286/16-а (провадження № 11-345апп19, яка переглядається Верховним Судом) є визнання неправомірними дій пенсійного органу щодо неврахування для обчислення пенсії сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят та інших виплат; зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю з дати її призначення – 17.07.2009р. на виконання ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу», з урахуванням середньомісячної суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят та інших виплат за 24 календарні місяці.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про подібність спірних правовідносин, оскільки у зазначених справах різний об`єкт та предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм, а тому оскаржувана ухвала суду щодо зупинення провадження у розглядуваній справі № 460/6076/20 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 510/1286/16-а є необґрунтованою.

Окрім цього, на думку колегії суддів, формування правових висновків в частині застосування строків звернення до суду в соціальних справах не може бути достатньою правовою підставою для зупинення провадження у справі.

          Стосовно застосування строків звернення до суду в розглядуваній справі колегія суддів наголошує на тому, що вказане питання висвітлено позивачем в поданій позовній заяві.
Так, позивач наголошує на тому, що про порушення своїх прав вона дізналася з листа відповідача № 6685-6559/М-02/8-1700/20 від 20.07.2020р. Вказане правопорушення вона розцінює як триваюче порушення її прав, а пенсія є регулярною щомісячною виплатою, яку відповідач з власної вини протягом тривалого часу виплачував позивачу в неповному розмірі, тобто, допускав триваючу протиправну діяльність.
При цьому, в обґрунтування таких доводів позивач покликається на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.05.2020р. у справі № 815/1226/18.

За вказаних обставин судом через призму доводів позивача не обґрунтовано питання про те, яке саме правове значення матиме сформована Великою Палатою Верховного Суду за наслідками розгляду адміністративної справи № 510/1286/16-а правова позиція щодо можливості застосування до спорів, пов`язаних з пенсійним забезпеченням громадян, положень ст.122 КАС України, для правильного вирішення справи за розглядуваним позовом.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Матеріали справи не містять доказів понесення учасниками справи судових витрат, у зв`язку з чим підстави для їх розподілу є відсутніми.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню як винесена із порушенням судом норм процесуального права, що призвело до неправильного зупинення провадження у справі, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25.08.2020р. про зупинення провадження в адміністративній справі № 460/6076/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 28.10.2020р.