Номер провадження: 22-ц/813/3359/20 
Номер справи місцевого суду: 522/9326/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря:                Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

29 травня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» 20321,67 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) та суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.
Позивач мотивував свої вимоги тим, що 29.07.2016 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3720735/05АВ, відповідно до якого було застраховано автомобіль Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 .
12.05.2017 року о 10 год. 15 хв. в м. Одеса по вул. Розумовська, 23 сталася ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля Hyundai Getz д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.
Згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2017 року вказана ДТП сталась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху (далі –ПДР).
Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2214159 від 21.06.2017 року та умов Договору страхування № 3720735/05АВ від 29.07.2016 року, розмір страхового відшкодування склав 71 235,89 грн., яке позивач сплатив за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу. 
Розрахунок розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування складено таким чином, що 73 410,96 грн. – це вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 , 2175,07 грн. – франшиза (73410,96 – 2175,07 = 71235,89 грн.).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська протипожежна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК»), що підтверджується полісом №АК2767626 від 31.01.2017 року.

04.12.2017 року позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, в результаті чого вказана заява була задоволена частково та ПрАТ «УПСК» сплатило в рахунок відшкодування 50914,22 грн., у зв?язку з чим залишок суми відшкодування склав 20 321,67 грн. (71235,89 – 50914,22 = 20321,67).

З метою досудового врегулювання спору, 13.03.2018 року позивачем було направлено на адресу відповідачки претензію за вих. № СУ/004253/4-З, яка отримана відповідачем 16.03.2018 року, однак з боку відповідачки жодних дій по відшкодування вказаних збитків не вчинено, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» було задоволено повністю. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року, та просить постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування» відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.141-151).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 16.12.2020 року, на 15.00 год., у тому числі відповідачка і заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 , так як за зареєстрованим місцем свого проживання – відсутня ( АДРЕСА_1 ) (т.1, а.с.141, т.2, а.с.2, 11, 12), а також – через свого представника – адвоката Бриленка К.Б., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.2, а.с. 7-10). 

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (т.2, а.с.19), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Разом з тим, 15.12.2020 року від представника відповідачки і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 – адвоката Бриленка К.Б. надійшли додаткові пояснення, в яких він підтримуючи апеляційну скаргу і заперечуючи проти позовних вимог ПрАТ «СК АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК АРКС», також просив провести судове засідання із участю представника відповідачки і задовольнити його клопотання про витребування доказів у справі від ФОП ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «АРКС» (т.2, а.с.13-16).

Проте, колегія суддів враховує те, що дана справа слухається в суді апеляційної інстанції з серпня 2019 року, тобто більше року, всі учасники справи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому за змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України явка учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції є необов`язковою.
Також колегією суддів враховано, що адвокат Бриленко К.Б. раніше вже подавав клопотання про відкладення розгляду справи (т.1, а.с.232), яке було колегією суддів задоволено.

В свою чергу, представник правонаступника позивача – ПрАТ «СК «АРКС» Василенко К.Ю. надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (т.2, а.с.3).

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 24.12.2020 року.

Колегія суддів також зазначає, що своєю ухвалою яка також датована 24.12.2020 року, Одеський апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідачки і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 – адвоката Бриленка К.Б. у витребуванні додаткових доказів у справі (т.2, а.с.21-23).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.19.1 Договору страхування обставинами страхового випадку можуть бути підтверджені Страхувальником виключно Повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. В даному випадку таке повідомлення страхувальником було подано вчасно.
При цьому суд виходив із того, що позивач повністю сплатив суми страхового відшкодування страхувальнику, що підтверджується платіжним дорученням, в частині оплати вартості відновлювального ремонту автомобіля та страховим актом, в частині зарахування частини страхового відшкодування в рахунок страхового платежу за Договором страхування.

З урахуванням положень ч.1 ст. 990 ЦК України та ст.ст. 25, 26 Закону України «Про страхування», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у задоволенні позову за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної Договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Суд виходив із того, що в даному конкретному випадку виконавцем послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу було складено документи, які можуть бути належними доказами розрахунку вартості витрат на проведення відновлювального ремонту Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 . Такими документами, окрім іншого, є: рахунок №ЧПС-000471 від 25.05.2017 та Калькуляція, якими виконавець робіт фактично визначив вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, та які Позивач взяв до уваги.

З підстав викладеного, суд дійшов висновку про те, що виконавши умови Договору страхування та здійснивши виплату, Позивач отримав право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за скоєння ДТП, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України.

Оскільки на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Honda Accord, д.н.з НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом №АК2767626 від 31.01.2017 року, то ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до ПрАТ «УПСК» з вимогою виплати страхового відшкодування в сумі 71 235,89 грн.
Проте, у зв`язку з тим, що ПрАТ «УПСК» виплатило позивачу лише 50 914.22 грн., то суд дійшов висновку про те, що різницю в страховому відшкодуванні, тобто в сумі 20 321,67 грн. має бути стягнуто з винної в ДТП особи, тобто відповідачки у справі ОСОБА_1 . 

При цьому, суд виходив із того, що відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Крім того, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У зв`язку з викладеними обставинами, суд дійшов висновку, що до ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги на отримання від винної особи ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка мала місце 12.05.2017 року.
При цьому суд вказав, що страхове відшкодування було розраховано та виплачено відповідно до рахунку, виставленого СТО, що надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, що є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. 
З урахуванням положень ч. 1 ст. 990 ЦК України та ст.ст. 25, 26 Закону України «Про страхування», суд вважав, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у задоволенні позову за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Вищевказаний висновок суд обгрунтовував аналогічною правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. № 3-50гс15 у справі № 910/7163/14.

При цьому, суд послався на те, що відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, у тому числі і право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 21 грудня 2016 року.

Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При цьому суд послався на правові позиції, які містяться в Постанові Верховного суду України від 23.12.2015р., справа №6-2587цс15, Постанові Верховного суду України від 21.12.2016р., справа №760/25782/14-ц, Постанові Верховного суду України від 31.05.2017р., справа №758/10356/14-ц, 
Також суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, з огляду на те, що між сторонами виникли інші правовідносини, ніж вказані у вищевикладених правових позиціях Верховного суду України, та з огляду на наступне.

Так згідно із п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.Статтею 1192 ЦК України дійсно визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
При цьому, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика який, виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, згідно із вимогами чинного законодавства особа, винна у заподіянні шкоди має відшкодувати потерпілому збитки, реальна вартість яких визначена належним чином, у разі, якщо потерпілий відмовляється від відшкодування шкоди в натурі.

Так, дійсно з матеріалів справи вбачається, що 12.05.2017 року мала місце ДТП за участю автомобілів Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані колісні транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.
Предметом договору страхування наземного транспортного засобу № 3720735/05АВ від 29.07.2016 p., укладеним між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 , є майнові інтереси Страхувальника що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, про що вказано в пунктах 5 та 6 Договору.
Відповідно до п. 15.1 Договору Страховик бере на себе зобов`язання компенсувати Страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 7 Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені Страхувальником додаткові витрати, в результаті настання страхового випадку. Страховими ризиками визнаються: викрадення; збитки внаслідок ДТП; збитки внаслідок інших подій.

Тобто, у всіх вищевказаних нормах матеріального права мова йде про збитки, які в даному випадку були завдані внаслідок ДТП.
Відповідно до п. 19.2 Договору страхування розмір завданих збитків визначається страховиком на підставі документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених складових частин чи в цілому предмета страхування (дефектної відомості, автотоварознавчої експертизи, Акту огляду транспортного засобу; документів, складених компетентними органами про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого предмета страхування чи його частин; документів, що містять розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза тощо).
Згідно з п. 20.2 Договору страхове відшкодування сплачується Страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку. Страхувальник зобов`язаний надати Страховику усі необхідні документи та/або інформацію, що підтверджують причини та розмір збитку, перелік яких наведено в розділі 19 Договору.

Однак, як вбачається із переліку документів, доданих до позовної заяви та із змісту позову, Страхувальником не було подано Страховику необхідних для відшкодування шкоди документів.
Так, відповідно до п. 20.3 Договору Страховик повинен скласти страховий акт протягом десяти робочих днів, починаючи з моменту отримання повідомлення про подію, письмової заяви про виплату страхового відшкодування та інших документів та/або інформації згідно із розділом 19 Договору. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п. 20.4 та 20.13 Договору.
Пунктом 20.4 Договору передбачено відтермінування строку складення Страхового акту у разі настання страхового ризику «Викрадення», а тому даний пункт не може бути врахований в межах даної справи.
Згідно із п. 20.13 Договору Страховик може відстрочити складання Страхового акту у випадку:
Якщо у нього є сумніви в правомірності вимог на одержання Страхувальником страхового відшкодування - до того часу, поки не будуть представлені необхідні докази, але не більше, ніж на три місяці з дня отримання від Страхувальника заяви про виплату страхового відшкодування та інших документів та/або інформації, передбачених розділом 19 Договору;
якщо обсяг та характер пошкоджень транспортного засобу не відповідають причинам і обставинам страхового випадку або існують суперечки між Страховиком та Страхувальником відносно сум збитків та можливості виникнення пошкоджень тощо;
якщо Страхувальник надав документи, які необхідні для прийняття рішення щодо сплати страхового відшкодування, які оформлені з порушенням діючих норм (відсутні номер, печатка, чи дата, наявність виправлень) - до усунення порушень.

В даному випадку повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заява про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 12.05.2017 р., не відповідають зазначеним вимогам закону, у зв`язку з чим складання страхового акту № АХА2214159 лише 21.06.2017 p., є незаконним, а тому страховий випадок, який визнано страховою подією, з вирішенням питання про виплату страхового відшкодування у повному обсязі та про наявність права регресу, з визначенням суми страхового відшкодування, є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства в галузі страхування.

Так, судом не було враховано, що виплачуючи страхове відшкодування, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 71 235,89 грн. на користь ФОП ОСОБА_3 (а.с.10), АТ «СК «АХА Страхування» виплатило всю суму на відновлювальний ремонт, згідно рахунку № ЧПС-000471 від 25.05.2017 року, та калькуляції № 1.003.17.0 від 21.06.2017 року (т.1, а.с.17-18) а не суму реальних збитків, завданих  ОСОБА_2  пошкодженням її автомобіля Hyundai Getz, д.н.з.  НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яке було скоєно 12.05.2017 року за участю автомобіля Hyundai Getz, д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_2 , та автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 .

Разом з тим, матеріалами справи взагалі не встановлено реальні збитки, або розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 неправомірними діями ОСОБА_1 .
Здійснення відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 , включає в себе окрім матеріальних збитків, також і коефіцієнт фізичного зносу складових, що потребують заміни.

Відповідно до рахунку № ЧПС-000471 від 25.05.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування фізичного зносу замінних частин, склала 73 410,96 грн., в тому числі вартість робіт – 21 993,60 грн., вартість матеріалів – 8 620,74 грн., та вартість складових, що підлягають заміні – 42 796,62 грн. З урахуванням фізичного зносу вартість складових, що підлягають заміні, склала 21 299,88 грн. (42 796,62 х (1-05023).
Відповідно розмір страхового відшкодування визначений як вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових пошкодженого т\з, та складає: 51 914,22 грн. ( 21 993,60 + 8 620,74 + 42 796 х (1-05023).
Саме вказану суму, з відрахуванням франшизи у сумі 1000 грн., тобто 50 914,22 грн., ПрАТ «УПСК», в якій була застрахована обов`язкова відповідальність відповідачки ОСОБА_1 , відшкодувало позивачу.

Таким чином, на думку колегії суддів ПрАТ «УПСК» у повному обсязі відшкодувало позивачу – ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», суму збитків, які були завдані пошкодженням автомобіля Hyundai Getz, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 в порядку суброгації.

Що стосується суми відновлювального ремонту, то оскільки в її розмір також ввійшла сума без врахування фізичного зносу деталей, які підлягають заміні, то стягнення цієї суми в порядку регресу з відповідачки ОСОБА_1 є незаконним, так як відповідачка ОСОБА_1 не зобов`язана виплачувати суму, яка перевищує межі завданої нею матеріальної шкоди і включає в себе суму деталей, які підлягають заміні без врахування їх фізичного зносу.
Так, згідно ч.2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Однак, матеріали справи не мають оцінки завданих збитків внаслідок ДТП, яке мало місце 12.05.2017 року за участю автомобіля Hyundai Getz, д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_2 , та автомобіля Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_1 , що свідчить про безпідставність позовних вимог до ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо позивач у справі ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», вважає, що йому необхідно відшкодувати різницю між сплаченою ним сумою відшкодування у розмірі 71 235,89 грн. і отриманою від ПрАТ «УПСК» суми відшкодування у розмірі 50 914,22 грн., то позивач повинен звертатись саме до ПрАТ «УПСК» з позовними вимогами в порядку суброгації, так як відповідачка ОСОБА_1 застрахувала свою цивільну відповідальність саме у ПрАТ «УПСК», що підтверджується полісом №АК2767626 від 31.01.2017 року, та межі ліміту відповідальності за завдану матеріальну шкоду дозволяють це здійснити.
Тобто, оскільки відповідачка ОСОБА_1 застрахувала свою цивільну відповідальність, то витрати за пошкоджене майно в результаті ДТП, в межах ліміту відповідальності має нести страхова компанія, в даному випадку ПрАТ «УПСК», яка взагалі не залучена до участі у справі.

Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006/15-ц, провадження « 14-176 цс 18. Саме в цій Постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, які були викладені в постанові Верховного суду України №6-2587 цс 15 від 23.12.2015 року, на яке послався суд в оскаржуваному судовому рішенні, зазначивши, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Та обставина, що між відповідачкою ОСОБА_1 і ПрАТ «УПСК» 31.01.2017 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтверджується як полісом №АК2767626 від 31.01.2017 року, так і листом ПрАТ «УПСК», виданого на ім`я директора ТОВ «СТАРК УКРАЇНА» (а.с.27).

У зв`язку з цим, посилання судом в оскаржуваному рішенні суду на висновки, викладені в постановах Верховного суду України, є безпідставними, оскільки в даному випадку виникли правовідносини щодо виплати страхових сум в порядку суброгації, а не в порядку регресу.

З підстав викладеного, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «АРКС» на корись ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 643 грн. (т.1, а.с.160).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги. 
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «АРКС», відмовити у повному обсязі.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.2 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «АРКС», відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «АРКС», код ЄДРПОУ 20474912, на корись ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , проживаючої в АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 643 грн. (дві тисячі шістсот сорок три гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра