ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року
м. Харків
Справа № 643/6125/16-ц
Провадження № 22-ц/818/5097/20
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Хорошевського О.М.,
суддів колегії - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря: Пузікової Ю.С.
учасники справи:
заявник - Харківська міська рада
заінтересована особа - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради
особа, яка подає скаргу – Тарасов Ігор Іванович
заінтересована особа – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 - адвоката Литвиненко Анни Сергіївни, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року, постановлене суддею Ференчук О.В., у справі за заявою Харківської міської ради, заінтересовані особи - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

встановив :
У травні 2016 року Харківська міська рада звернулась до суду з заявою в якій просила визнати відумерлою спадщину – квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності в рівних частинах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та передати квартиру до комунальної власності.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до листа КП «Жилкомсервіс» від 20.11.2014 №20929/2/07-05 квартира АДРЕСА_1 приватизована, однокімнатна, ізольована, загальною площею 32,39 кв.м., житловою площею 16,70 кв.м. Власники квартири ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . За даними довідки з місця мешкання про склад сім`ї та прописку, наданої КП «Жилкомсервіс» від 10.11.2014 за №1707, в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_4 , який знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю. Згідно довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, станом на 01.12.2014, заборгованість становить 3873, 62 грн. Згідно інформації КП «Харківське міське БТІ» від 03.09.2015 №5006 вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожному на підставі договору міни квартирами, посвідченого 10.04.1995 року Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, р. №4-1731. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.04.2016 відомості про власників вказаної квартири відсутні. З поквартирної картки (форма Б) вбачається, що інші особи, в тому числі члени сім`ї, родичі, при житті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 не проживали. З моменту смерті власника квартири правовстановлюючі документи, в тому числі документи про прийняття спадщини до КП «Жилкомсервіс» ніхто не надавав. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. У зв`язку з чим Харківаська міська рада звернулась до суду з відповідним позовом.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року заяву задоволено.
Визнано відумерлою спадщину – квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності в рівних частинах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померлому 26.03.2012 року.
Передано відумерлу спадщину - квартиру   АДРЕСА_1 , у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Представником ОСОБА_2 – адвокатом Литвиненко А.С. було подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
Скарга містить посилання на те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 є онуком померлих ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . З 2000 року він зареєстрованій у квартирі АДРЕСА_2 , але фактично проживає в оспорюваній квартирі з 2006 року. Спірна квартира належала його бабусі та дідусю. У зазначеній квартирі останні були зареєстровані та фактично проживали весь час, з 1994 року до моменту смерті.
ОСОБА_4 10 січня 1994 року, було складено заповіт за яким після його смерті все належне йому майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все, на що він буде мати право за законом на день смерті, в тому числі і належну йому частку в квартирі АДРЕСА_3 він заповідає своїй дочці - ОСОБА_5 , та онукам - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , в рівних частинах кожному, посвідчений 10 січня 1994 року нотаріусом 11 ХДНК Парфенковою І.В. та зареєстровано в реєстрі № 2-19 - про існування даного заповіту він дізнався в цьому році, та не був обізнаний про існування такого документу. На момент складання заповіту ОСОБА_2 був неповнолітньою дитиною та не цікавився станом справ.
ОСОБА_3 10 січня 1994 року, було складено заповіт за яким після її смерті все належне їй майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все, на що вона буде мати право за законом на день смерті, в тому числі і належну їй частку в квартирі АДРЕСА_3 вона заповідає своїй дочці - ОСОБА_5 , та онукам - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , в рівних частинах кожному, посвідчений 10 січня 1994 року нотаріусом 11 ХДНК Парфенковою І.В. та зареєстровано в реєстрі № 2-18 - про існування даного заповіту він дізнався в цьому році, не був обізнаний про існування такого документу також.
На час ухвалення оскаржуваного рішення суду, йому не було відомо про те, що право власності на квартиру оформлено належним чином, адже на момент смерті бабусі йому не виповнилось ще 18 років та були живими дідусь та мати, донька померлої, які є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 . Після смерті бабусі, він участі у справах щодо оформлення спадщини не приймав.
Його мати -  ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) після смерті бабусі фактично проживала з дідусем в квартирі АДРЕСА_1 , хоча зареєстрована була в квартирі АДРЕСА_2 .
Чи оформили дідусь та мама належним чином спадщину йому на сьогодні не відомо.
Він є спадкоємцем першої черги після смерті його матері - доньки спадкодавця - діда. Після смерті ОСОБА_3 її чоловік, його дід - ОСОБА_4 прийняв спадщину, бо фактично проживав та був зареєстрований з спадкодавцем, після смерті діда, його мати - ОСОБА_5 належним чином спадщину не прийняла, в тому числі спірну квартиру, право власності на яку за ОСОБА_5 не було оформлено належним чином.
Постановляючи рішення від 08 грудня 2016 року суд першої інстанції врахував, що на орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме - за його місцезнаходженням, покладено обов`язок звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою при відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Але дані обставини заявником доведені не були, адже спадкоємці існували, від усунення їх від права спадкування питання не ставились, відмови від спадщини також не здійснювалось. Але в силу необізнаності про необхідність належним чином оформити право власності ОСОБА_2 пропустив строк для прийняття спадщини, що не позбавляє його права власності на спірну квартиру.
У відзивах на апеляційну скаргу Харківська міська рада та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської радипросять рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Переглядаючи законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості її вимог.
Проте судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_2 є особою, яка не приймала участі при розгляді справи судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012 р. квартира АДРЕСА_1 по праву власності зареєстрована за ОСОБА_8 (у ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в рівних частинах кожному на підставі договору міни квартирами, посвідченого 10.04.1995р. 11-юХДНК, р. № 4-1731. Згідно матеріалів обліку станом на 31.12.2012р. на ім`я ОСОБА_10 (у запиті ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) по праву власності зареєстрована 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі договору міни квартирами, посвідченого 10.04.1995р. 11-юХДНК, р. № 4-1731 (а.с.10).

Квартира АДРЕСА_1 приватизована, знаходилась на праві спільної сумісної власності в рівних частинах за ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . 

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що внесено запис № 1318 від 14 травня 1999 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ; 

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що внесено запис № 4276 від 27 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_2 .

В спірній квартирі були зареєстровані з 10.04.1995 року лише спадкодавці, які зняті з реєстрації у зв`язку зі смертю.

З листа Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори у відповідь ухвалу суду першої інстанції, від 26.05.2016 провадження №2-о/643/335/16, яку отримано та зареєстровано в журналі зеєстрації вхідної кореспонденції за вх. № 2374/01-16 від 22.06.2016 повідомлено, що після померлої  ІНФОРМАЦІЯ_2 гр. ОСОБА_3 та після померлого  ІНФОРМАЦІЯ_4 гр. ОСОБА_4 заяв про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, спадкові справи не заводилися, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Перевірка здійснена згідно алфавітних книг обліку та реєстрації спадкових справ з 1999 року по теперішній час.

Вирішуючи спір суд першої інстанції керувався нормами матеріального та процесуального права, які регулюють ці питання.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою представник ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон про відсутність спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки він є спадкоємцем за заповітом.

До апеляційної скарги додано копії двох заповітів складених ОСОБА_8 та ОСОБА_3 10 січня 1994 року, що були реєстрований в АДРЕСА_4 за яким після їх смерті все належне їм майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все, на що вони будуть мати право за законом на день смерті, в тому числі і належну їм квартиру АДРЕСА_3 вони заповіли своїй дочці - ОСОБА_5 , та онукам - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , в рівних частинах кожному, посвідчені 10 січня 1994 року нотаріусом 11 ХДНК Парфенковою І.В. та зареєстровані в реєстрі № № 2-18, 2-19 (а.с. 53, 54). 

На момент складання заповіту ОСОБА_2 та ОСОБА_6 були неповнолітніми особами, тому за правилами ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, якщо скористуються правом на відмову від прийняття спадщини.

Отже, дослідивши представлені в апеляційній скарзі докази та, з урахуванням норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що факт неприйняття спадкоємцем ОСОБА_2 спадщини не знайшов свого підтвердження; спадкоємець померлого не відмовлялася від прийняття спадщини, а тому, погодитися з рішенням суду про задоволення заяви Харківської міської ради про визнання відумерлою спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , не можна.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Суду першої інстанції не було тнадано доказів відсутності або наявності спадкоємців за заповітом не встановлювалось та розмір їх часток у спадковому майні.

Оскільки судом першої інстанції не досліджувалось питання про наявність заповітів після ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , чим допущено неповноту яка вплинула на результат розгляду справи оскаржуване рішення не можна вважати обґрунтованим.

При цьому судова колегія не визначає розмір часток ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , оскільки це питання може бути предметом іншого судового розгляду.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Литвиненко Анни Сергіївни задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року скасувати.

Заяву Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлої залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.М. Хорошевський
Судді - І.В. Бурлака
                                        В.Б. Яцина
                                                                                                
Повний текст судового рішення складено 24.12.2020.