Ухвала
Іменем України
 
01 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-17889/10
провадження № 61-14480ск20              
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони, шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі за позовом публічного акціонерного товариства«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником.
Заява мотивована тим, що після ухвалення рішення суду у справі за позовом публічного акціонерного товариства«УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 08 грудня 2011 року між стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором № 11053026000. 09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 950/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 11053026000. ТОВ «Вердикт Капітал» стверджує, що відбувся різновид правонаступництва у зобов`язаннях, яке можливе на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі поза межами виконавчого провадження.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2020 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено, замінено стягувача його правонаступником, а саме: ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Вердикт Капітал».
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» на законних підставах набув право про заміну сторони виконавчого провадження згідно з договорами про відступлення прав вимоги.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2020 рокуухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 лютого 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні по рішенню Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2010 року (справа № 2-17889/10) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 117 070,31 грн.
Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що суд направляв учасникам справи судові повістки-повідомлення і відповідно відсутні доказ про їх отримання сторонами, тому на пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення. ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось із заявою про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача на законних підставах. Набувши таке право згідно з договорами про відступлення прав вимоги в порядку статті 512 ЦК України ТОВ «Вердикт Капітал».
ОСОБА_1 02 жовтня 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2020 року, у якій просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу на новий розгляд. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року указані недоліки було усунуто.
У клопотанні, яке додано до касаційної скарги, особа, яка подала касаційну скаргу, зазначає, що строк на касаційне оскарження  ОСОБА_1 не пропущено. На підтвердження вказаних обставин особою, яка подала касаційну скаргу, надано: копію конверта, який адресований апеляційним судом  ОСОБА_1 зі штрихкодовим ідентифікатором № 2500670757773 вручено йому особисто 05 вересня 2020 року, копію супровідного листа Кропивницького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року про направлення учасникам справи копії оскарженого рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
Касаційна скарга мотивована тим, що документи посвідчені адвокатом не надають документам юридичної сили, тому що адвокат є зацікавленою особою. Апеляційний суд при постановлені постанови посилається на заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, а суд першої інстанції розглядав і апелянт в подальшому оскаржував заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником. Апеляційний суд за власною ініціативою досліджував виконавчий лист у справі № 2-17889/10 виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда, який не був навіть згаданий в судах першої та апеляційної інстанції. Однак з не зрозумілих причин зовсім не дослідив та не надав оцінку Договору застави транспортного засобу № 11053026000-Z від 06 жовтня 2006 року. Судами як першої так і апеляційної інстанції при винесені рішень не з`ясовано розмір передаваємих майнових прав боржника ОСОБА_1 . Тому виникає ситуація, коли майно забрав один стягувач, за грошима прийде другий стягувач, а є ще виконавчий лист, який виданий на третього стягувача. Суди підійшли формально до вирішення даного спору не встановивши розмір та наявність зобов`язань перед кожним Кредитором окремо, створивши ситуацію, що боржник навіть сплативши борг, ще залишається винний кошти і позбавляється рухомого майна. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Суди встановили, що 23 листопада 2010 року Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення у цій справі № 2-17889/10, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 117 070,31 грн боргу за договором споживчого кредиту, 1 170,70 грн судового збору та 252,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення.
23 листопада 2011 року апеляційний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, якою відхилив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 листопада 2010 року залишив без змін (т. 1 с. 100 - 102). Рішення суду першої інстанції у справі № 2-17889/10 набрало законної сили;
За заявою ПАТ «УкрСиббанк» від 28 листопада 2011 року № 139/3-30.61.1685 Кіровський районний суд м. Кіровограда видав виконавчий лист у справі № 2-17889/10, який отримав представник стягувача 27 січня 2012 року.
08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі право вимоги за договором від 06 жовтня 2006 року № 11053026000, який був укладений між АКІБ «УкирСиббанк» та ОСОБА_1 , що підтверджується посвідченою копією договору та витягом з акта приймання-передачі. Згідно п.п. «а» п. 2.3 цього договору права вимоги за кредитами переходять від Продавця до Покупця, та, з урахуванням інших зобов`язань Продавця та Покупця визначених у цьому договорі, зобов`язання Продаця передати права вимоги за кредитами Покупцеві є виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття;
09 листопада 2018 року ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір купівлі-продажу майнових прав. Пунктом 1.1. цього договору сторони встановили, що за цим договором Продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають, зокрема, право вимоги до боржників за укладеними договорами, наведеними у додатку до цього договору. Майнові права вважаються переданими Покупцю з моменту підписання цього договору. Згідно додатку, під пунктом 18, значиться вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором від 06 жовтня 2006 року № 11053026000.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».
Апеляційний суд встановив, що стягувач ПАТ «Дельта Банк» вибув з виконавчого провадження у зв`язку з передачею ним прав вимоги за кредитним договором - ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі правочину. Загалом апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарженняпостанови Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2020 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони, шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі за позовом публічного акціонерного товариства«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            І. О. Дундар 
 
                                                                                                Є. В. Краснощоков 
 
                                                                                                В. І. Крат