Постанова
Іменем України
 
28 жовтня 2020 року                                     
м. Київ                                                               
справа № 635/7079/18
провадження № 61-7877св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, 
треті особи:Коротичанська селищна рада Харківського району Харківської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Терпелюк Євгеній Володимирович, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у складі судді Пілюгіної О. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, треті особи: Коротичанська селищна рада Харківського району Харківської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про визнання недійсним наказів про надання дозволу на розробку технічної документації, про затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність, про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки та державну реєстрацію земельних ділянок із скасуванням кадастрових номерів земельних ділянок, про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.
Позовна заява мотивована тим, що вона на підставі рішення від 13 квітня 1993 року № 238 Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів є власником земельної ділянки, загальною площею 1485 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . 
У грудні 2016 року вона замовила розроблення технічної документації із землеустрою і їй стало відомо, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09 вересня 2016 року № 9056-СГ та від 09 вересня 2016 року № 9059-СГ відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою земельних ділянок, площею 0,12 га та 0,04 га, для ведення, відповідно, індивідуального садівництва та особистого селянського господарства. 
Відповідно до наказів вказані земельні ділянки розташовані за територією населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. Надалі наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12 грудня 2016 року № 14304-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,03 га, в тому числі багаторічні насадження, площею 0,03 га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0162), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12 грудня 2016 року № 14307-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,12 га, в тому числі багаторічні насадження площею 0,12 га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0161), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області. Вважає, що вказані накази є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вони порушують її право власності на надану їй у власність земельну ділянку, оскільки ОСОБА_2 фактично надано земельну ділянку, яка належить їй. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Терпелюк Є. В., просила визнати незаконними і скасувати накази начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 09 вересня 2016 року № 9056-СГ, від 12 грудня 2016 року № 14307-СГ; від 09 вересня 2016 року № 9059-СГ та від 12 грудня 2016 року № 14304-СГ; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 1485,0 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора Калініної Л. М. Зміївської міської ради Харківської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36498199 від 07 серпня 2017 року про реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,03 га, кадастровий номер: 6325157000:00:0234:0162 та індексний номер 36495001 від 07 серпня 2017 року про реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,12 га, кадастровий номер: 6325157000:00:024:0161; скасувати державну реєстрацію земельних ділянок за кадастровими номерами 6325157000:00:0234:0162 та 6325157000:00:024:0161, із скасуванням кадастрових номерів вказаних земельних ділянок; стягнути з відповідачів на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 30 200 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не виготовила технічну документацію на земельну ділянку, площею 1485 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , не отримала державний акт на право власності. Таким чином, позивач не набула права власності на спірну земельну ділянку.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану її представником Терпелюком Є. В. залишено без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі статті 22 Земельного кодексу України дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявності у неї права власності на спірну земельну ділянку. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Терпелюк Є. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, та справу передати на новий розгляд, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 31 травня 2012 року у справі                 № 6-31цс12, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17 (провадження № К/9901/38991/18), від 03 березня 2020 року у справі № 367/6388/16-а (провадження № К/9901/28577/18), у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 730/556/17 (провадження № 61-2057св19).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2020 року відкрито касаційне провадження.
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що рішенням від 13 квітня 1993 року № 238 Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 1485 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем було оформлено із Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області договір забудови земельної ділянки, отже у позивача виникло право власності на спірну земельну ділянку.  
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У серпні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, у якому воно просило залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Терпелюк Є. В., підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів Харківського району  від 13 квітня 1993 року № 238 ОСОБА_1 надано в приватну власність земельну ділянку, загальною площею 1485 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального житлового будинку та господарчих будівель, зобов`язано позивача оформити технічну документацію, протягом одного місяця з дня її одержання завірити нотаріально договори на право забудови та закінчити будівництво за 5 років.
Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області були видані:
наказ від 09 вересня 2016 року № 9056-СГ про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою земельної ділянки, площею 0,1200 га, з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва;
наказ від 09 вересня 2016 року № 9059-СГ про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки, площею 0,04 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства;
наказ від 12 грудня 2016 року № 14304-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та  ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,03га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0162), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області;
наказ від 12 грудня 2016 року № 14307-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та  ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку, площею 0,12га (кадастровий номер 6325157000:00:024:0161), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області.
Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 травня 2018 року земельна ділянка кадастровий номер 6325157000:00:024:0161, площею 0,12 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області, та земельна ділянка кадастровий номер 6325157000:00:024:0162, площею 0,03 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Коротичанської селищної ради Харківського району Харківської області на праві приватної власності зареєстровані за ОСОБА_2 на підставі наказів Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 12 грудня 2016 року № 14307-СГ та від 12 грудня 2016 року № 14304-СГ.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вказані накази є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вони порушують її право власності на надану їй у власність земельну ділянку, оскільки ОСОБА_2 фактично надано земельну ділянку, яка належить позивачу.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
При вирішенні спору слід виходити із законності набуття кожною зі сторін права власності на спірні земельні ділянки із застосуванням до спірних правовідносин саме тієї редакції закону, яка була чинною на момент їх набуття. 
Статтею 6 Земельного кодексу України у редакції  від 13 березня 1992 року (далі - ЗК України 1992 року) передбачено право приватної власності громадян на землю, зокрема будівництва та обслуговування будинку і для господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні  ділянки,  що були раніше надані у встановленому  порядку  громадянам  для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 17 ЗК України 1992 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних  депутатів,  на  території  яких розташовані земельні ділянки.
Статтями 1 - 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет № 15-92) передбачено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку                               і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного               і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.
Установлено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету, провадиться один раз, про що обов`язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює.
Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалися відповідною Радою народних депутатів, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.
Пунктом другим Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.
Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Встановлено, що  ОСОБА_1 на підставі рішення від 13 квітня 1993 року № 238 Виконавчого комітету Коротичанської селищної Ради народних депутатів є власником земельної ділянки, загальною площею 1 485 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Чинним на час виникнення правовідносин земельним законодавством, зокрема пунктом шостим Постанови Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу», а також пунктом шостим розділу Х «Перехідні положення» ЗК України від 25 жовтня 2001 року передбачалося, що громадяни, яким передано у користування чи власність земельні ділянки до введення в дію ЗК України 2001 року, після закінчення строку оформлення права власності чи користування цією землею (який встановлено до 01 січня 2008 року), втрачають раніше надане їм право на землю.
Зазначені норми Постанови на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 визнані такими, що не відповідають Конституції України, та втратили чинність, а тому неотримання              ОСОБА_1 правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку не свідчить про те, що вона їй не належить.
Суди попередніх інстанцій зазначеним вимогам закону  належної уваги не надали та дійшли передчасного висновку про те, що   ОСОБА_1 не підтверджено право власності на спірну земельну ділянку.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки щодо розподілу судових витрат та витрат на правову допомогу
Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо касаційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення або змінює судові рішення повністю або частково (стаття 412 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з передачею справи на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції (стаття 411 ЦПК України) або постановлено будь-яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 412 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат та витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Терпелюк Євгеній Володимирович, задовольнити.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Г. В. Коломієць 

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк