Справа № 344/3394/20 
Провадження № 22-ц/4808/1113/20 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д.,
секретаря                                       Петріва Д.Б.,
  за участю                                      представника апелянта Рокетської С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Ковалюк І.П. 06 серпня 2020 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 11 серпня 2020 року, 
                                                            в с т а н о в и в :
У липні 2018 року представником акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору № SAMDNWFC00044271104 від 01.08.2018 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк» ) та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.  Своїм підписом в заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті  https://privatbank.ua, складає між ним та  банком  Договір  про надання  банківських послуг. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на сайті Банку, згідно яких обслуговувалася відповідач.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Свідченням приєднання до угоди відповідача є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч.2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 25.12.2019 року має заборгованість в розмірі 12 732,76 грн, з яких: 8642,63 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8642,63грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 634,26 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2373,36 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:  500 грн. - штраф (фіксована частина), 582,51 грн. - штраф (процентна складова).
Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 12 732,76 грн та судові витрати (а.с.1-5).
Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 8642 грн 63 коп. заборгованості за кредитом (заборгованість за простроченим тілом кредиту) та 1426 грн 84 коп. витрат по оплаті судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено (71-78).
Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафів представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Апелянт зазначає, що згідно умов послуги «Миттєва розстрочка», якою скористався відповідач,  останній, придбавши товар за допомогою кредитної картки, зобов`язався щомісячно сплачувати вартість придбаного товару, доручати банку списувати кошти щомісячно з кредитної картки, в разі невнесення відповідачем щомісячного платежу – понад кредитного ліміту. При цьому будь - які договори між сторонами не укладаються. Оскільки, відповідач скористався послугою „Миттєва розстрочка" до перевищення кредитного ліміту та після цього не здійснював внесення грошових коштів на погашення і заборгованості понад кредитного ліміту, то щомісячні списання грошових коштів подовжувались до повного розрахунку за товар. Внаслідок таких дій відповідача встановлений кредитний ліміт за карткою був перевищений.
Вказує, що відповідачем разом з анкетою-заявою підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій він особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: процентною ставкою в межах та поза межами пільгового періоду, розміром штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою, процентною ставкою, яка застосовуються при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін. 
Також вказує, що відповідно до паспорту споживчого кредиту, сторони погодили процентну ставку у межах пільгового періоду, відсотків річних - 0,00001% процентну ставку за межами пільгового періоду, відсотків річних - 42 %, процентну ставку, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту - 84 %.
Зазначає, що підписання відповідачем Довідки про умови кредитування є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування.
Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами погоджено усі істотні умови договору, а тому в суду першої інстанції не було підстав відмовляти у стягненні прострочених відсотків та штрафів.
Також апелянт посилається на незастосування судом постанов Верховного Суду у аналогічних справах та просить апеляційний суд оцінити надані докази та правові висновки зазначенні у постановах Верховного Суду.
Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом (а.с.81-84).
В іншій частині рішення суду не оскаржено.
Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідачем це заочне рішення не оскаржено.
У судове засідання відповідач не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом та за допомогою оголошення на сайті.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення відповідача, який не з`явився, про день, місце та час судового засідання, тому суд розглянула справу за його відсутності.
Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 8642,63 грн заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Вислухавши пояснення представника апелянта АТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів та штрафних санкцій, суд виходив з того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, а також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також нормам матеріального та процесуального права.
Судом встановлено, що 01.08.2018 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку і він отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.9).
Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Вона зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку-  www.privatbank.ua. 
Крім того, позивач зазначає, що відповідач, погоджуючись з умовами кредитування, підписав ще й додатковий документ про умови кредитування за типами карток «універсальна» та «універсальна ГОЛД» (а.с.10-11), відповідно до якого встановлена процентна ставка та порядок повернення кредиту.
Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.
Порядок повернення кредиту визначений пунктом 2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг  (а.с.13-29).
У Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», долученому до позовної заяви, містяться умови кредитування (процентна ставка, комісія, порядок погашення кредиту тощо) по кредитній картці «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» із зазначенням, що повна версія Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с.12).
Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, станом на 25.12.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 12 732,76 грн, з яких: 8642,63 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8642,63 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 634,26 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2373,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:  500 грн - штраф (фіксована частина), 582,51 грн - штраф (процентна складова) (а.с.8).
Згідно довідки, наданої представником позивача, між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було видано кредитну картку № НОМЕР_1 (дата відкриття 01/08/2018, термін дії – 06/22) (а.с.86).
Представником позивача також надано суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача ОСОБА_1 (договір б\н).  Із довідки встановлено, що картковий рахунок стартував 01.08.2018р., 01.08.2018р. відбулася зміна кредитного ліміту – 500,00 грн, 17.04.2019р. – кредитний ліміт 0,00 грн (зниження кредитного ліміту) (а.с.85). 
З наданих представником позивача  виписки по рахунку відповідача, яка відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.2012 року №578/5, є первинним документом, вбачається, що він періодично знімав кредитні кошти, проводив розрахунки за придбані товари та здійснював погашення кредиту (а. с. 87-88). 
Також з розрахунку заборгованості за кредитом встановлено встановлено, що відповідач користувався кредитною карткою, станом на 01.08.2018 року отримав 500 грн кредитних коштів (кредитний ліміт), на які не нараховувались проценти у пільговий період. З урахуванням здійснених оплат по карті поточна заборгованість по кредиту змінювалася у зв`язку з рухом коштів по рахунку. Станом на 31.08.2019 року заборгованість за кредитом становила  8 642 грн 63 коп і цей розмір суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача (а.с.6-7).
Позивач (апелянт) зазначає, що сторони договору дійшли згоди про встановлення  процентної ставки 3,6 % на місяць, за якою нараховані проценти згідно розрахунку заборгованості.
Даючи оцінку наведеним у позовній заяві та апеляційній скарзі обставинам, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
Правовідносини, що виникли під час відкриття банком рахунку клієнта ОСОБА_1 , врегульовані Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492. Згідно з вимогами пункту 1.8 Інструкції банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунку. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Операції за цими рахунками здійснюються з урахуванням особливостей, визначених зазначеною  Інструкцією, а також Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 №223 та відповідними нормативно-правовими актами Національного банку.
В силу положень  ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як зазначено в ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору( ч. 2 даної статті).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом положень статті 1056-1 ЦК України, в редакції Закону, чинній на час укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, процентна  ставка  за  кредитом  може бути фіксованою або змінюваною.   Тип   процентної   ставки   визначається   кредитним договором.
Розмір процентів,  тип  процентної ставки (фіксована або змінювана)  та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику,  наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися  на  кредитному ринку, строку користування кредитом,  розміру облікової ставки та інших факторів. 
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором  розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком  в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в  односторонньому  порядку  є нікчемною.         
У  разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно,  з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право  збільшувати  та  зобов`язаний  зменшувати  процентну ставку відповідно до умов і в порядку,  встановлених кредитним договором.
Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших  зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється  порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами  індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за  кредитом на будь-який момент часу протягом строку  дії  кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним  договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. 
Індекс, що використовується  у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 
      1) поточне значення індексу повинно періодично,  але не рідше одного разу на місяць,  публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні  джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 
2) індекс повинен  ґрунтуватися  на  об`єктивних  індикаторах фінансової   сфери,   що  дозволяють  визначити  ринкову  вартість кредитних ресурсів; 
3) значення  індексу   повинно   встановлюватися   незалежною установою  з  визнаною  діловою  репутацією  на  ринку  фінансових послуг. 
У разі застосування змінюваної процентної  ставки у кредитному договорі повинен визначатися  максимальний  розмір збільшення процентної ставки.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Виходячи із аналізу зазначених норм ЦК України, слід дійти висновку, що у разі надання послуг, в тому числі і кредитування, у формі публічного договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому банк повинен був забезпечити позичальнику такі умови, які б не суперечили загальним правилам укладення кредитних договорів, були зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, зокрема і щодо встановлення та зміни процентної ставки відповідно до вимог статті 1056-1 ЦК України.
Тобто банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, а щодо встановлення та зміни процентної ставки виконані усі умови, передбачені статтею 1056-1 ЦК України, зокрема і щодо повідомлення позичальника про її встановлення та зміну у письмовому порядку.
Встановлено, що в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутні дані про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «ПриватБанк» надані відповідачу, крім того анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення строку повернення кредиту, розміру процентної ставки і неустойки.
Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не підписані позичальником. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника,а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua)  змінюються самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор має можливість додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача процентів та неустойки (штрафів), так як наданий позивачем як витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не доводить обставини щодо заборгованості по відсоткам та штрафам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк». А також не доводить цих обставин і інформація, на яку посилається позивач як на підписану відповідачем (паспорт споживчого кредиту) (а.с.10-11), оскільки вона визначає умови кредитування для двох типів карток, ці умови є різними, містить підпис відповідача лише на останньому аркуші, тому не може бути прийнята до уваги судом як належний та допустимий доказ.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо процентів за користування кредитом та розміру неустойки (штрафів), тому в цій частині позов є необґрунтованим.
Проценти можуть бути встановлені, як договором, так і визначені законом, якщо не встановлені у договорі. 
Встановлення та розмір процентів  кредитним договором банк не довів, а з огляду на положення частини 2 статті 1054 та статті 1048 ЦК України банк може претендувати на визначення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, однак така позовна вимога позивачем не заявлена.
Вимога про стягнення грошової суми за  ст. 625 ЦК України розмірі 2373,36 грн також є необґрунтованою.  
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до довідки, наданої банком, строк кредитної карти, виданої ОСОБА_1 закінчується 30 червня 2022 року.
Оскільки вимога про стягнення за статтею 625 ЦК України пред`явлена до закінчення строку кредитування, тому вона не підлягає задоволенню.
Таким чином, розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову банку в частині стягнення процентів за користуванням кредитом,  штрафів та процентів згідно статті 625 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи, відповідають наведеним положенням закону та правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від  03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), тому не можуть бути прийняті до уваги.
При цьому законом визначений обов`язок суду враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (стаття 263 ЦПК України), який суд виконав, тому посилання апелянта на незаконність рішення в цьому аспекті не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                                п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 серпня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                                                 І.О. Максюта
Судді:                                                                                                            Л.В. Василишин
                                                                                                                       М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено 22 жовтня 2020 року.