П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/490/20	
Головуючий в 1 інстанції: Рум`янцева Н.О.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів   – Домусчі С.Д.,
                                 – Турецької І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Грабленка Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ, - 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №10722/0/14-19-СГ від 02.12.2019 р., відповідно до якого припинено право довічного успадковуваного володіння землею державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, надане громадянину України ОСОБА_3 , посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землю за №8, розташовану у межах Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, а віднесено земельну ділянку загальною площею 50,00 га, до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. 
Рішенням Миколаївського окружного  адміністративного  суду від 30 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру України у Миколаївській області задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №10722/0/14-19-СГ від 02.12.2019 р., відповідно до якого припинено право довічного успадковуваного володіння землею державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 50,00 га, надане громадянину України ОСОБА_3 , посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землю за №8, розташовану у межах Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, а віднесено земельну ділянку загальною площею 50,00 га, до земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Нововасилівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держгеокадастру України у Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного  адміністративного  суду від 30 березня 2020 року  задоволено. Рішення Миколаївського окружного  адміністративного  суду від 30 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ закрито. Роз`яснено позивачу, що протягом десяти днів з дня отримання повного тексту даної постанови вона має право звернутись до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
20 липня 2020 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією, в якій заявник просив суд направити справу до Ленінського районного суду міста Миколаєва.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією  задоволено. Справу №400/490/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ направлено на розгляд за встановленою юрисдикцією до Ленінського районного суду міста Миколаєва.
Ухвалою Ленініського районного суду від 12 серпня 2020 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління держгеокадастру в Миколаївській області, треті особи - Снігурівська міська рада, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління держгеокадастру у Миколаївській області № 10722/0/14-19-СГ від 02 грудня 2019 року відмовлено. Роз`яснено позивачу можливість звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Грабленко Денис Володимирович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог процесуального права, тому просить суд скасувати Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкриття провадження, оскільки судом не враховано вимог абзацу 2 ч.1 ст. 185 ЦПК України та того, що справа повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства. 
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, суд приходить до висновку, що вимоги заявника не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим, у відкритті провадження слід відмовити та роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду першої інстанції за правилами цивільного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його зробленим із грубим порушенням вимог процесуального права з огляду на наступне.
Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у  п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного  адміністративного  суду від 30 березня 2020 року  задоволено. Рішення Миколаївського окружного  адміністративного  суду від 30 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ закрито. Роз`яснено позивачу, що протягом десяти днів з дня отримання повного тексту даної постанови вона має право звернутись до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Згідно висновків, викладених у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, з матеріалів справи вбачається, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю прийнятого наказу, яким припинено право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою, та фактично унеможливлено отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку спадкового майна після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . Таким чином, звернення до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту майнових прав позивача, зокрема права на спадщину, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було помилково зроблено висновок про підсудність даної справи адміністративному суду, оскільки відповідний спір повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства, а враховуючи вимоги ст. ст. 27-28 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи повинен відноситись до юрисдикції Ленінського районного суду міста Миколаєва та відбуватись в порядку цивільного судочинства.
Згідно п.1 ч. 1 статті 238 КАС України,  суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
У відповідності до вимог ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Частиною 3 ст. 319 КАС України встановлено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
В подальшому, від позивача надійшла заява про направлення справи за встановленою юрисдикцією, яка була задоволена, з огляду на що апеляційним судом було направлено справу до Ленінського районного суду міста Миколаєва для розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно вимог абзацу 2 ч.1 ст. 256 ЦПК України, у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.
У відповідності до положень абзацу 2 ч.1 ст. 185 ЦПК України, у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, суд перевіряє наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог цивільного процесуального закону, чинного на дату подання позовної заяви. 
Таким чином, отримавши з П`ятого апеляційного адміністративного суду справу №400/490/20, враховуючи висновки, викладені у постанові від 01 липня 2020 року, яка набрала законної сили, суд першої інстанції зобов`язаний був прийняти вказану справу до провадження та перевірити наявність підстав для залишення позовної заяви без руху відповідно до вимог цивільного процесуального закону.
Натомість, суд першої інстанції, допустивши грубе порушення норм процесуального права та не здійснивши повне та всебічне дослідження справи, яка була направлена для розгляду судом вищої інстанції, відмовив у відкритті провадження, посилаючись на те, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства,чим допустив порушення права позивача на доступ до суду та розгляд справи належним судом.
Окремо суд апеляційної інстанції наголошує, що посилаючись на висновки постанови  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2020 року, згідно яких справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції проігнорував висновки суду апеляційної інстанції, що справа підлягає розгляду Ленінським районним судом міста Миколаєва та відбуватись в порядку цивільного судочинства.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).
Так у справі «Delcourt v. Belgium» (заява № N 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.
Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain» (заява №28090/95), «Beles and others v. the Czech Republic» (заява № 47273/99), «RTBF v. Belgium» (заява №50084/06).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції. 
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено грубе порушення вимог процесуального права та не здійснено повне та всебічне дослідження справи, яка була направлена для розгляду судом вищої інстанції, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.
Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити суду першої інстанції, що у випадку повторного неприйняття справи Ленінським районним судом м. Миколаєва до свого провадження та позбавлення позивача права на доступ правосуддя, а також права на розгляд справи судом, встановленим законом, суд апеляційної інстанції буде вимушений в порядку ч. 8 ст. 249 КАС України звернутись до Вищої ради правосуддя для притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 239, 292, 311, 312, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Грабленка Дениса Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2020 року – задовольнити. 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 серпня 2020 року – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, за участю третіх осіб Снігурівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу від 02.12.2019 р. № 10722/0/14-19-СГ – направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                               М.П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

Суддя:                                                                                     І.О. Турецька