ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 грудня 2020 року           справа № 200/5702/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року (повний текст складено 05 серпня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/5702/20-а (суддя в 1 інстанції – Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-
                                                     В С Т А Н О В И В: 
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі – ГУ Держпраці, відповідач), в якому просила стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 25 655,05 грн.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилалася на затримку виконання рішення суду про поновлення її на посаді за період з 31.01.2020 по 05.03.2020 не з її вини. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 200/5702/20-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: стягнуто з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в сумі 18236 гривень 00 копійок; в іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач оскаржував в апеляційному порядку рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 200/10988/19-а, а тому поновлення позивача на посаді призвело б до порушення ст. 39 Закону України «Про запобігання корупції». Вважає, що вина роботодавця в затримці виконання рішення суду відсутня. Посилається на те, що належним відповідачем має бути орган, який повинен був виконати рішення суду. Крім того, вважає, що позивач не має права вимагати виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, оскільки така затримка виникла через відсутність у відповідача рівнозначних посад, а також бездіяльності позивача щодо ініціювання примусового виконання рішення суду. Також вважає, що не здійснення позивачем належних заходів з ініціювання примусового виконання рішення суду свідчить про незацікавленість і бездіяльність позивача.
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Наказом Державної служби України з питань праці від 6 вересня 2017 року № 29-кт ОСОБА_1 призначена на посаду заступника начальника ГУ Держпраці у Донецькій області з 7 вересня 2017 року, як переможця конкурсу, з випробувальним строком 2 місяці.
Наказом Державної служби України з питань праці від 19.08.2019 № 84-кт за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», а саме, перевищення службових повноважень, ОСОБА_1 звільнена з посади заступника начальника ГУ Держпраці у Донецькій області відповідно до пункту 4 частини першої ст. 87 Закону України «Про державну службу».
На виконання наказу Державної служби України з питань праці від 19.08.2019 № 84-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 », ГУ Держпраці у Донецькій області прийнято наказ № 317-к від 19.08.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника ГУ Держпраці у Донецькій області, відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої ст. 65 Закону України «Про державну службу» - перевищення службових повноважень.
Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями у справі № 200/10988/19-а і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 200/10988/19-а задоволений частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Національне агентство з питань запобігання корупції про скасування наказів, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Вказаним рішенням суду визнаний незаконним і скасований наказ Державної служби України з питань праці від 19.08.2019 № 84-кт, визнаний незаконним і скасований наказ Державної служби України з питань праці від 19.08.2019 №317-к; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці в Донецькій області з 19.08.2019. Стягнуто з Головного управління Держпраці в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 серпня 2019 року по 30 січня 2020 року в сумі 83156,16 грн. У решті позовних вимог - відмовлено.
Суд першої інстанції звернув до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпраці в Донецькій області з 19 серпня 2019 року та стягнення з Головного управління Держпраці в Донецькій області  на користь   ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 22 007,85 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що представники відповідачів брали участь у судовому засіданні від 30.01.2020 у справі № 200/10988/19-а.
7 лютого 2020 року Донецьким окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист щодо поновлення позивача на посаді.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 апеляційні скарги Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці у Донецькій області залишені без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року  у справі  № 200/10988/19-а залишене без змін.
У постанові суду апеляційної інстанції та рішенні суду першої інстанції встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 729,44 грн.
В матеріалах справи наявні копії листів позивача від 04.02.2020, від 14.02.2020, від 28.02.2020, від 02.03.2020, від 03.03.2020 і від 05.03.2020 щодо поновлення її на посаді, але доказів вручення цих листів відповідачу або Державній службі України з питань праці до суду не надано.
Наказом Державної служби України з питань праці від 28.02.2020 № 23-кт, прийнятого на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 200/10988/19-а, скасований наказ від 19.08.2019 № 84-кт, а позивача поновлено на посаді заступника начальника ГУ Держпраці з 19.08.2019.
ОСОБА_1 ознайомлена з вказаним наказом 28.02.2020, про що свідчить її підпис на копії вказаного наказу.
Наказом ГУ Держпраці від 06.03.2020 № 85-к, прийнятого на виконання наказу Державної служби України з питань праці від 28.02.2020 № 23-кт і рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 200/10988/19-а, скасований наказ відповідача від 19.08.2019 № 317-к, а ОСОБА_1 поновлена на посаді заступника начальника ГУ Держпраці з 19.08.2019.
ОСОБА_1 ознайомлена з указаним наказом 06.03.2020, про що свідчить її підпис на копії вказаного наказу.
У наданій до суду копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 наявний запис № 37 від 06.03.2020 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Частинами 1 та 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Приписами ст. 236 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідач посилається на ст. 39 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції», якою передбачено, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, представляючи державу чи територіальну громаду, діють виключно в їх інтересах.
Але колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено жодного розумного обґрунтування для застосування вказаного припису у правовідносинах щодо поновлення особи на посаді на підставі рішення суду.
Стаття 236 Кодексу законі про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.
Добровільне виконання рішення суду боржником – це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.
У пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
У постанові від 12.06.2019 у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплати поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення – встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Враховуючи те, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 200/10988/19-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді фактично виконано лише 06.03.2020, колегія суддів вважає, що у позивача наявне право на середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідно до ст. 236 КЗпП України з 31.01.2020 по 05.03.2020.
Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які неведені в постанові від 08.11.2019 у справі № 813/5952/15 і в постанові від 30.01.2019 у справі № 808/1271/18.
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо  відсутності повноважень відповідача на поновлення позивача, оскільки зазначене не впливає на наведені висновки щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Відповідачем не спростовано того, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату в ГУ Держпраці.
Зазначене відповідає практиці Верховного Суду, зокрема наведеної в постанові від 08.11.2019 у справі № 823/850/16.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17 зазначив, що положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.
Відповідно до  п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі – Порядок № 100), установлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньоденна заробітна плата позивача складає 729,44 грн, що встановлено судовими рішеннями у справі № 200/10988/19-а.
У періоді, починаючи з 31 січня 2020 року (включно) по 5 березня 2020 року, 25 робочих днів.
Отже, середньоденна заробітна плата за час затримки виконання рішення суду з 31 січня 2020 року (включно) по 5 березня 2020 року складає 18236,00 грн (729,44  х 25).
Також суд ураховує висновки Верховного Суду в постанові від 01.03.2018 у справі №  818/149/17, за якими виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                                                    
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 200/5702/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 200/5702/20-а – залишити без змін.    
Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар
Судді                                                                                                           І.Д. Компанієць
                                                                                                                           Л.В. Ястребова