Справа № 374/355/19                                                      Головуючий 1 інстанція- Козіна С.М.
Провадження № 22-ц/824/11592/2020                 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
08 жовтня 2020 року                                                                         м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                Савченка С.І.,
            суддів                                     Верланова С.М., Мережко М.В.,
за участю секретаря              Вергелес О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 15 липня 2020 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особа: приватний нотаріус житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав,-
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2020 року відповідачка ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Волощука В.В.звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у вказаній справі,  яке мотивоване тим, що ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 року в даній справі було вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, а саме на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовані по АДРЕСА_1 .
Вказувала, що заходи забезпечення вжиті судом до подання позову, однак всупереч ч.4 ст.152 ЦПК України позов не поданий у 10-ти денний строк, тобто до 06 січня 2020 року, а поданий пізніше - 08 січня 2020 року. Позивачка не долучила до заяви докази необхідності застосування таких заходів ні на час винесення ухвали, ні пізніше на час подачі позову, ні згодом. Як і не додала доказів на підтвердження того, що станом на день підписання оспорюваних нею договорів купівлі-продажу будинку і ділянки вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Навпаки на запити представника відповідачки отримано відповіді, що позивачка не перебувала на обліку у лікаря-психіатра і за психіатричною допомогою не зверталася, а тому усі твердження позивачки з цього приводу є домислом. Що в тому числі доводиться підписанням 26 грудня 2019 року догвору про надання правової домомоги між позивачкою і адвокатом Рябокляч К.О. Суд не врахував, що відповідачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем будинку і ділянки по АДРЕСА_1 . З огляду на те, що арешт порушує права відповідачки як власника, просив скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову.
Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 15 липня 2020 року у
                                                                        -  2  -
задоволенні клопотання відповдіачки відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою, відповідачка ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Волощука В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 15 липня 20202 року та прийняти нове рішення про задоволення її заяви, посилаючись на її незаконність та необгрунтованість. Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що після забезпечення позов подано з порушенням 10-ти денного строку всупереч ч.4 ст.152 ЦПК України. Судом не враховано, що позивачкою не долучено до заяви докази необхідності застосування таких заходів ні на час винесення ухвали, ні пізніше на час подачі позову, ні згодом, як і не додано доказів того, що  станом на день підписання оспорюваних нею договорів купірвілд-продажу будинку і ділянки вона не розуміла значення своїх дій. Навпаки на запити представника відповідачки отримано відповіді, що остання не перебувала на обліку у лікаря-психіатра і за психіатричною допомогою не зверталася, а тому усі твердження позивачки з цього приводу є домислом. Суд не врахував, що відповідачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем будинку і ділянки по АДРЕСА_1 . Суд при вжитті заходів забезпечення позову не взяв до уваги інтереси відповідачки. 
Позивачка ОСОБА_2 в особі її представника адвоката Рябокляч К.О. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні клопотання про скасуавння заходів забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Третя особа правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про час розгляду справи повідомлена належно, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки 15 вересня 2020 року представнику відповідачки адвокату Волощуку В.В.
Напередодні, тобто 07 жовтня 2020 року, представник відповідачки через канцелярію подав до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) і перебуванням працівників АО «Волощук та партнери» на самоізоляції з огляду на його контактування із особою, у якої виявлено позитивний тест на коронавірусну хворобу.
Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними.
Суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки представника відповідачки з таких міркувань.
По-перше, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, встановлені законом процесуальні строки щодо розгляду справи продовжено на строк дії такого карантину. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року, встановлені попереднім законом строки закінчуються через 20 днів після набарання чинності цим законом, який набрав чинності 17 липня 2020 року. Тобто, 06 серпня 2020 року строк продовження розгляду справи закінчив перебіг.
По-друге, встановлений постановою КМ України від 11 березня 2020 року карантин,  у зв`язку із поширенням хвороби COVID-19, на даний час є адаптивним і не перешкоджає явці до суду учасника справи. Так постановою КМУ від 04 травня 2020 року № 343 дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, а постановою КМУ від
                                                                        -  3  -
20 травня 2020 року № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених п.3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м.Києві). Зокрема, дозволено із 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, а з 25 травня 2020 року - перевезення пасажирів метрополітенами.
Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19. 
По-третє, посилання представника відповідачки на те, що він перебуває на самоізоляції відповідно до Порядку проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією (затверджений постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року) недоречні, оскільки даний Порядок втратив чинність на підставі постанови КМ України № 641 від 22 липня 2020 року. Водночас згідно п.п.20-22 постанови КМ України № 641 від 22 липня 2020 року про осіб, які мали контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19 і підлягають самоізоляції, лікуючим лікарем до системи вноситься відповідна інформація (перелік з 11 пунктів), зазначена у п.24 цієї постанови.
Посилаючись на неможливість явки до суду у зв`язку із самоізоляцією, представник відповідачки не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів про те, що на даний час він або інші представники відповідачки хворіють на коронавірусну хворобу, чи що в даний час за відповідним приписом лікарів перебувають на самоізоляції і внесені до відповідної системи даних і не працюють, що у свою чергу могло б свідчити про перешкоди у явці до суду. Колегія суддів враховує, що подаючи заяву про відкладення представник відповідачки особисто з`явився 07 жовтня 2020 року в Київський апеляційний суд до приміщення прийому громадян (відповідна відмітка на заяві), де завжди людно, що у свою чергу свідчить про нещирість його доводів про перешкоди у явці до суду, де дотримуються усі притиепідемічні заходи.
По-четверте, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. 
Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
І по-п`яте, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій грунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо незаконності та необгрунтованості судової ухвали.
З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних 
                                                                        -  4  -
строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідачки, а вказані у його заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.
Позивачка належним чином повідомлена про час розгляду справи, судова повістка вручена їй 16 вересня 2020 року, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, заяви про відкладення не подала, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спір між сторонами не вирішено, а відтак підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.
При цьому суд керувався тим, що вжиті заходи забезпечення знаходяться знаходяться у прямому зв`язку із предметом спору, а тому скасування заходів забезпечення може призвести до неможливості виконання або утруднення виконання судового рішення, а тому заходи забезпечення необхідно залишити до  ухвалення рішення по справі.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.
Відповідно до приписів ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.1). Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні (ч.2). За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (ч.4). 
Встановлено, що в провадженні Ржищівського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Провадження у даній справі відкрите ухвалою судді від 04 лютого 2020 року.
Предметом спору є визнання недійсними, укладених 09 грудня 2019 року між сторонами договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованих по АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивачка ОСОБА_2 мотивує вимоги тим, що оспорювані договори купівлі-продажу укладені нею у стані, коли вона не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними.
В порядку забезпечення позову за заявою позивачки в особі її представника адвоката Рябокляча К.О., поданою до подачі позовної заяви, Ржищівський міський суд Київської області ухвалою від 26 грудня 2019 року вжив заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірні житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 .
Також, судом встановлено, що на час розгляду клопотання відповідачки про скасування заходів забезпечення позову справа за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку і земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав власності судом не розглянута і спір не вирішено.
За таких обставин суд обгрунтовано відмовив у скасуванні заходів забезпечення позову.
                                                                        -  5  -
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності ухвали суду про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову.
Фактично наведені скаржницею в апеляційній скарзі доводи (щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову та доказів щодо загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, необгрунтованість заяви позивачки та відсутність посилань на докази на підтвердження викладеного в ній, обгрунтування заяви позивачки припущеннями да домислами) стосуються оспорення відповідачкою правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову ухвалою від 26 грудня 2019 року.
Проте, предметом апеляційного перегляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, як помилково вважає скаржниця, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.
Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.
Відповідно до приписів частин 7-10 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7). Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8). У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч.9). У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч.10).
За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриття провадження у справі. При цьому скасування заходів забезпечення позову можливе у випадку, якщо потреба у забезпеченні позову з тих чи інших підстав відпаде або зміняться обставини, які зумовили його застосування.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржниці на необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що позивачка не додала доказів на підтвердження того, що  станом на день підписання оспорюваних нею договорів купівлі-продажу будинку і ділянки вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а такі її твердження спростовуються відповідями медичних закладів, що позивачка не перебувала на обліку у лікаря-психіатра і за психіатричною допомогою не зверталася та фактом укладення договору з адвокатом, а тому усі твердження позивачки з цього приводу є домислом.
Дані обставини відповідно до положень цивільного процесуального закону з`ясовуються при розгляді справи по суті позовних вимог, де сторонами подаються відповідні докази на обгрунтування їх доводів. При вирішенні питання про забезпечення позову, суд не вправі давати оцінку доказам, а також вирішувати наперед питання обгрунтованості доводів та заперечень сторін по суті позову і правомірності заявлених позовних вимог.
Колегія суддів вважає, що посилання скаржниці на порушення судом положень ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо її права володіння і розпоряджання власністю не грунтуються на законі.
                                                            -  6  -
Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Поскільки цивільний процесуальний закон, а саме ст.ст.149-150 ЦПК України, передбачає можливість обмеження особи у здійсненні права власності при вжитті заходів забезпечення цивільного позову, зокрема шляхом накладення арешту на спірне майно, то такі дії суду відповідають приписам Конституції України і діючому законодавству.
При цьому, колегія суддів враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи відповідачку права власності на належне їй майно. Накладення арешту на належне відповдіачці майно за своїм змістом полягає у обмеженні права особи лише розпорядитися майном (провести його відчуження), проте не позбавляє апелянта права володіння і користування цим майном.
Це ж стосується посилань відповідачки на порушення її права на мирне володіння майном, передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якого кожен має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права власності і обмежувати його згідно закону, в тому числі для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.
В даному випадку втручання у право власності відповідачки у вигляді накладення арешту здійснене згідно із законом і було пропорційним переслідуваній меті, поскільки здійснене для захисту прав і свобод інших осіб. 
Доводи скарги про те, що суд при вжитті заходів забезпечення позову не взяв до уваги інтереси відповідачки, а також не застосував заходи зустрічного забезпечення, колегія суддів відхидяє, оскільки згідно положень процесуального закону наведені обставини мають враховуватися при вжитті судом заходів забезпечення позову і як вище вказувалося не пов`язані з предметом апеляційного перегляду в даній справі щодо скасування заходів забезпечення.
Посилання відповідачки у скарзі на те, що заходи забезпечення вжиті судом до подання позову, однак всупереч ч.4 ст.152 ЦПК України позов не поданий у 10-ти денний строк, тобто до 06 січня 2020 року, а поданий пізніше - 08 січня 2020 року, не є підставою для скасування заходів забезпечення позову, оскільки відповідно до ч.13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви скасовуються судом у разі повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження, чого в даній справі не встановлено.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову відповідає обставинам справи, ухвалена із додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
                                                            -  7  -
Ухвалу Ржищівського міського суду Київської області від 15 липня 2020 року залишит без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий   

Судді: