Постанова
Іменем України
 
09 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 642/5952/18
 
провадження № 61-9988 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                      Шипович В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
представник позивача - адвокат Пекареніна Орися Миколаївна;
відповідач - ОСОБА_2 ;
представник відповідача - адвокат Слинько Яна Юріївна;
третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
представник третьої особи - Сурова Юлія Володимирівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року у складі судді Пашнєва В. Г. та постанову Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Хорошевського О. М., Яцини В. Б., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі у її вихованні.
 
Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вказував, що відповідач перешкоджає його спілкуванню із дочкою, що порушує його права як батька.
Зазначав, що він звертався до органу опіки та піклування для вирішення питання щодо визначення його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2016 року № 897 встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для чого визначено час: першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця з 10 год.00 хв. до 18 год. 00 хв., щосереди з 18 год.00 хв. до 20 год.00 хв., три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул.
Незважаючи на вказане рішення, відповідач продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні доньки, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року у справі № 635/402/17 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у його спілкуванні з дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у її вихованні; встановлено порядок його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначено час з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері: першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., щосереди з 18 год.00 хв. до 20 год. 00 хв., три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул за згодою дитини. 
Однак, вказане судове рішення відповідач не виконує.
04 жовтня 2018 року та 11 жовтня 2018 року постановами державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області), на виконанні якого перебуває виконавче провадження № 55967611 з примусового виконання виконавчого листа № 635/402/17, на відповідача накладено штрафи за невиконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року, а 16 жовтня 2018 року до відділу поліції направлено подання (повідомлення) про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого статтею 382 КК України, щодо умисного невиконання рішення суду. Наразі досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. 
Вказував, що на даний час виникла необхідність у зміні порядку його участі у вихованні дитини, зокрема, зміні місця зустрічі з дитиною та збільшенні часу перебування з нею на літніх канікулах, оскільки відповідач продовжує чинити йому перешкоджати у спілкуванні з дитиною та реалізації права на участь у її вихованні, без його відома віддала дитину до школи-інтернату та заборонила своїм родичам та іншим особам повідомляти йому, де навчається дочка, ховає дитину від нього, забороняє працівникам школи надавати йому дитину без її згоди для спілкування, забороняє дитині розмовляти з ним, гуляти, приймати від нього подарунки та викидає їх. Також зазначав, що під`їзд, у якому проживають відповідач з дитиною, облаштований системою входу за електронними картками, які видаються лише мешканцям будинку, а система зв`язку з квартирою відповідача відсутня. Коли він приходить до дитини відповідач або відсутня у квартирі або не відчиняє двері, відмовляється надавати номер телефону. Тому вважав, що необхідно змінити місце зустрічі з дитиною та встановити час спілкування з дитиною без присутності матері, яка чинить сварки у присутності дитини, що негативно впливає на її психіку.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і надавати йому дитину для спілкування та виховання у встановлений судом спосіб без присутності матері дитини, ОСОБА_2 , у наступному порядку: першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця з 10 год.00 хв. до 20 год. 00 хв., місце зустрічі батька з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 («Макдональдс», головний вхід), з відвідуванням місця проживання батька; щосереди з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., місце зустрічі батька з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 (Театр для дітей та юнацтва, біля входу), з відвідуванням місця проживання батька; 30 календарних днів впродовж канікул літнього періоду, місце зустрічі батька з дитиною за адресою: АДРЕСА_3 (Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова), з відвідуванням місця проживання батька, сумісного відпочинку та оздоровлення на морі дитини з батьком; 15 календарних днів впродовж канікул зимового періоду, місце зустрічі батька з дитиною за адресою: АДРЕСА_3 (Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова), з відвідуванням місця проживання батька, сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з батьком; по 5 календарних днів впродовж канікул осіннього та весняного періодів, місце зустрічі батька з дитиною за адресою: АДРЕСА_3 (Міжрайонний ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова), з відвідуванням місця проживання батька, сумісного відпочинку та оздоровлення дитини з батьком. Також просив стягнути з відповідача судові витрати у справі.
 
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про зміну порядку участі батька у спілкуванні з дитиною та встановлення чіткого часу спілкування з дитиною.
 
Зустрічний позов мотивовано тим, що вона та її родина жодним чином не чинять ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дитиною, про що свідчать, зокрема, її заяви до директора школи про надання батьку дозволу забирати доньку зі школи. Натомість ОСОБА_1 тривалий час неналежним чином виконує рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року про встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні дитини, штучно створює умови для неправомірного притягнення її до відповідальності та вдається до психологічного маніпулювання шляхом зловживання своїми процесуальними правами. 
Зазначала, що ОСОБА_1 не відвідував дитину у встановлені судовим рішенням дні та час, а навмисно приїжджав тоді, коли вона була відсутня вдома, не попереджаючи її про свій приїзд. Зловживаючи своїми правами шляхом обману ОСОБА_1 ініціював складання державним виконавцем актів про нібито невиконання нею вимог рішення суду про встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні дитини, на підставі яких в подальшому було винесено ряд постанов про накладення на неї штрафів. 
Вказувала, що вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення побачень з дитиною у визначених ним місцях порушують права дитини, яка в силу віку не може самостійно переміщуватися містом, тоді як на неї не може бути покладено обов`язок щодо привезення дитини у визначені ОСОБА_1 місця.
Зазначала, що за час навчання дитини у школі батько не брав активної участі у її вихованні, не відвідував батьківські збори та не цікавився її успішністю. На даний час дитина не виявляє бажання спілкуватися зі своїм батьком, на його появу реагує неспокійно, постійно відмовляється їхати з ним та проводити час.
Вважала, що вимоги ОСОБА_1 щодо його побачень з дочкою щосереди з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 18, порушуватиме режим дня дитини та не відповідатиме її інтересам. 
Встановлення побачень батька з дитиною під час шкільних канікул протягом 30 днів влітку, 15 днів взимку та по 5 днів протягом весняних та осінніх канікул грубо порушуватиме її права як матері та права дитини, оскільки вони будуть розлучені протягом тривалого часу, зокрема, практично на весь час зимових, весняних та осінніх канікул. Дитина бажає проводити якомога більше часу саме з нею та враховуючи, що батько фактично не забирає дитину зі школи у будні дні, є нагальна потреба у зменшенні кількості днів та годин участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 ) просила суд зобов`язати ОСОБА_1 провідувати та забирати неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у чітко визначений судовим рішенням час за її місцем проживання та зобов`язати ОСОБА_1 завчасно (за одну годину) повідомляти її про свій намір відвідати/забрати дитину або про обставини, через які він не може відвідати/забрати дитину у встановлені судом день та час шляхом здійснення телефонного дзвінка; встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері: першої суботи та четвертої неділі місяця в чітко визначений час - з 10 год. 00 хв. до 18 год 00 хв., два тижні під час літніх канікул, 1/2 частини зимових канікул виключно за згодою дитини та із завчасним (за одну годину) повідомленням її про свій намір відвідати/забрати дитину шляхом здійснення ОСОБА_1 телефонного дзвінка. Також просила стягнути з відповідача судові витрати у справі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року
позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення зустрічей з дочкою таким чином: кожної першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця з 10 год. до 20 год.; місце зустрічі батька з дитиною визначити за місцем проживання дитини з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері за згодою дитини; кожну середу з 17 год. до 20 год. з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері за згодою дитини; 30 календарних днів під час літніх канікул, 1/2 частина зимових, осінніх, весняних канікул без присутності матері за згодою дитини та з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку.
В іншій частині первісного та зустрічного позовів відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами склалися конфліктні відносини, що не є підставою для обмеження участі батька у вихованні дитини. 
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по її вихованню та здійснення його права на особисте спілкування з дитиною є необхідним визначення способу участі позивача у вихованні малолітньої дочки шляхом систематичних побачень. 
Визначаючи дні, часи та місця спілкування батька з малолітньою дочкою, суд першої інстанції врахував висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 12 лютого 2019 року № 142, позитивні характеристики батька, його матеріальний стан, та вважав, що такий графік спілкування батька із дочкою відповідатиме інтересам дитини та її віку.
Також суд першої інстанції вважав можливим встановлення ОСОБА_1 часу для спільного оздоровчого відпочинку з донькою протягом літнього періоду, а також протягом зимових, весняних та осінніх канікул, з покладенням на батька обов`язку узгоджувати період виїзду з дитиною на оздоровчий відпочинок та місце такого відпочинку з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, які можуть бути перешкодою для такого відпочинку, що не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу обов`язків та прав батька щодо доньки.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що після розірвання шлюбу між сторонами склалися конфліктні відносини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні вони не можуть. ОСОБА_2 не виконує належним чином рішення Ленінського районного суду від 17 січня 2018 року про зобов`язання не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дочкою та участі у її вихованні, встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Побачення батька з дочкою у визначений судом час не відбуваються.
Встановивши, що добровільної згоди між батьками щодо участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні не досягнуто, чим порушуються права ОСОБА_1 як батька, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення порядку участі позивача у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною шляхом встановлення систематичних зустрічей і можливості спільного відпочинку, визначених із урахуванням віку дитини, її згоди, режиму дня та рекомендацій органу опіки та піклування.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості зустрічного позову ОСОБА_2 в частині встановлення побачень дитини з батьком кожної першої суботи та четвертої неділі, два тижні влітку та 1/2 частину зимових канікул, вважаючи такий порядок спілкування батька з дочкою таким, що не відповідатиме інтересам дитини, оскільки не забезпечитиме достатньої участі батька у її житті та вихованні.
Також суд зауважив, що побачення ОСОБА_1 з дочкою щосереди з 17 год.00 хв. до 20 год. 00 хв. не порушуватиме режим дня дитини та відповідатиме її інтересам, ураховуючи ту обставину, що дитина не залишається на ніч у школі-інтернаті, її забирають додому, тобто режим дня школи-інтернату у будь-якому разі не дотримується. Судом враховано довідку директора комунального закладу «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» Харківської обласної ради          (далі - КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» ХОР) від 30 жовтня 2018 року № 602 із якої убачається, що адміністрація навчального закладу надає можливість забрати дитину щосереди о 17 год. 00 хв. з покладенням на ОСОБА_1 контролю за виконання домашніх завдань на четвер.
Також суд апеляційної інстанції вважав безпідставними вимоги ОСОБА_1 щодо необхідності зміни місця побачень з дочкою та встановлення місця таких зустрічей у визначених ним місцях, оскільки встановлення запропонованого ним порядку зустрічей з дитиною, не спрямоване на захист прав та інтересів малолітньої ОСОБА_3 та покладатиме на ОСОБА_2 необґрунтовані додаткові зобов`язання щодо перевезення дитини.
Суд зауважив, що небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком. Тому небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження ОСОБА_1 у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                      від 20 липня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 642/5952/18 із Ленінського районного суду м. Харкова. 
 
У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки факту невиконання відповідачем належним чином рішення Ленінського районного суду від 17 січня 2018 року про зобов`язання не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дочкою та участі у її вихованні, встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною; постановам державного виконавця про накладення на ОСОБА_2 штрафів за невиконання нею рішення суду та відкритому кримінальному провадженню за фактом невиконання ОСОБА_2 рішення суду; актам, складеним за місцем проживання відповідача, з яких убачається, що вона не відчиняє двері у час, визначений судом для побачень з дитиною. Вказував, що вимога про зміну місця зустрічей з дочкою та надання йому дитини для спілкування у громадських місцях зумовлена наявністю перешкод з боку відповідача для зустрічей з дитиною за місцем її проживання, адже відповідач не впускає його до квартири, тому судами безпідставно відмовлено у задоволенні цих вимог. Вважав, що ураховуючи складні відносини між сторонами, відмова у задоволенні вимог в частині зміни місця зустрічей з дочкою призведе в подальшому до невиконання рішення суду. Просив врахувати, що він активно проявляє бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із донькою, судами не встановлено, а відповідачем не доведено.
Судоми не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 щодо застосування норм матеріального права у побідних правовідносинах. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , який не приймається до розгляду Верховним Судом, оскільки не підписаний особою, яка його подала.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 до зміни прізвища) (а. с. 10, т. 1).
 
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 11, т. 1).
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року у справі № 635/402/17 зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з дочкою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у її вихованні; встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою, ОСОБА_3 , визначивши час з відвідуванням місця проживання батька без присутності матері: першої, третьої суботи та другої, четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., щосереди з 18 год. 00 хв. до                                 20 год. 00 хв., три тижні під час літніх канікул, 1/2 частину зимових канікул за згодою дитини; в інший частині позовних вимог відмовлено (а. с. 12-15, т. 1). Вказане рішення набрало законної сили, є чинним та сторонами не оскаржувалось.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року у справі № 635/402/17 роз`яснено рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року щодо місця його виконання, зокрема, що місцем виконання рішення суду є місце проживання ОСОБА_2 та дитини, ОСОБА_3 , а саме: АДРЕСА_4 .
 
Постановою державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 13 березня 2018 року на підставі виконавчого листа № 635/402/17, виданого Ленінським районним судом м. Харкова 19 лютого 2018 року, відкрито виконавче провадження ВП № 55967611 (а. с. 16, 18, т. 1).
14 червня 2018 року державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області складено вимогу до ОСОБА_2 щодо виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року та встановлено строк його виконання до 02 липня 2018 року (а. с. 17, т. 1).
 
Актами, складеними ОСОБА_1 за участі свідків, від 07 липня 2018 року та від 08 липня 2018 року, а також актами державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 20 вересня 2018 року, від 26 вересня 2018 року, від 20 жовтня 2018 року, від 03 листопада 2018 року                                              о 14 год. 00 хв., від 07 листопада 2018 року, від 09 листопада 2018 року, від 17 листопада 2018 року, від 01 грудня 2018 року о 15 год. 00 хв., від 15 грудня 2018 року о 16 год. 10 хв., від 23 грудня 2018 року о 16 год. 10 хв., від 29 грудня 2018 року о 14 год. 30 хв., від 02 січня 2019 року о 18 год. 10 хв., від 05 січня 2019 року о 16 год. 00 хв., від 06 січня 2019 року о 16 год. 00 хв., від 07 січня 2019 року о 14 год. 30 хв., від 08 січня 2019 року о 14 год. 00 хв., від 10 січня 2019 року, від 11 січня 2019 року, від 12 січня 2019 року о 14 год. 00 хв., від 13 січня 2019 року о 17 год. 30 хв., встановлено, що виконати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року в межах побачення батька з дитиною неможливо, оскільки двері за адресою місця проживання боржника та дитини ніхто не відчиняє або дитина відсутня (а. с. 55-57, 114-132, 155-159, т. 1).
 
Постановами старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 04 жовтня 2018 року, від 11 жовтня 2018 року, від 22 жовтня 2018 року, від 05 листопада 2018 року, від 08 листопада 2018 року, від 19 листопада 2018 року, від 04 квітня 2019 року, від 16 квітня 2019 року на ОСОБА_2 в рамках ВП № 55967611 накладено штрафи за невиконання судового рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року (а. с. 19-21, 47-54, 203-204, т. 1). 
 
Неодноразове накладення на ОСОБА_2 штрафів за невиконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року підтверджується також інформацією з Єдиного реєстру боржників від 20 лютого 2019 року та від 08 серпня 2019 року (а. с. 160-168, 225-230, т. 1).
 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі № 520/1411/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, визнано протиправними та скасовано постанови старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Ростовського Р. В., які були винесені в рамках виконавчого провадження № 55967611, про накладення на ОСОБА_2 штрафів: від 22 жовтня 2018 року, від 05 листопада 2018 року, від 08 листопада 2018 року, від 19 листопада 2018 року, від 04 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року, від 02 січня 2019 року, від 03 січня 2019 року, від 08 січня 2019 року, від 10 січня 2019 року, від 11 січня 2019 року, від 15 січня 2019 року (а. с. 218-223, том 1).
 
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що обставини невиконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року у визначений рішенням час, а саме: 26 вересня 2019 року та 10 жовтня 2018 року знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.
 
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2019 року у справі № 520/4780/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування постанов від 04 квітня 2019 року та від 16 квітня 2019 року про накладення на ОСОБА_2 штрафів в рамках виконавчого провадження № 55967611. 
Встановлено, що позивачка не виконує судове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року у справі № 635/402/17 (а .с. 25-28, том 2).
 
16 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області до Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області направлено подання (повідомлення) про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за статтею 382 КК України (а. с. 22-23, т. 1).
 
23 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 внесено відомості щодо невиконання його колишньою дружиною ОСОБА_2 судового рішення про усунення перешкод у спілкуванні з їхньою спільною дочкою, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12018220510002796 (а. с. 58, т. 1).
 
У червні - серпні 2019 року ОСОБА_2 зверталась до начальника Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявами, у яких зазначала, що не перешкоджає ОСОБА_1 у побаченнях з дочкою. У серпні 2019 року ОСОБА_2 листом повідомила ОСОБА_1 про те, що їхня дочка на канікулах перебуває у баби та діда у м. Мерефа, де він може її відвідувати (а. с. 20-25, 26-28, т. 3). 
 
ОСОБА_1 працює у ТОВ «Пейджинговий та телефонний зв`язок» на посаді начальника юридичного відділу, що підтверджується довідкою про доходи від 03 січня 2019 року № 01 (а. с. 87, т. 1).
 
ОСОБА_2 працювала на посаді інспектора-криміналіста слідчого відділу Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та звільнена 19 березня 2018 року у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, що підтверджується листом начальника Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03 липня 2019 року та витягом з наказу № 68о/с (а. с. 231-233, т. 1).
 
Згідно характеристики Слобідського відділу Головного управління Національної поліції у Харківській області від 01 листопада 2018 року, за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, алкогольними напоями не зловживає, не бере участі у конфліктах (а. с. 88,                т. 1).
 
У 2017 році ОСОБА_1 проходив психіатричний та профілактичний наркологічний огляди, за результатами яких не має протипоказань до зберігання та носіння зброї (а. с. 88 зворот, т. 1).
 
Актом обстеження умов проживання, складеним комісією служби у справах дітей 09 січня 2019 року, встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , створені належні умови для проживання дитини (а. с. 86, т. 1).
 
Відповідно до інформації щодо стосунків та спілкування ОСОБА_1 з дочкою, наданої директором КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» ХОР від 27 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 другий рік намагається спілкуватися з дочкою, що викликає невдоволення у її матері, хоча дівчинка з батьком спілкується з задоволенням (а. с. 172, т. 1).
 
Згідно довідки директора КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» ХОР від 30 жовтня 2018 року № 602, адміністрація навчального закладу не заперечує і не забороняє ОСОБА_1 зустрічам та спілкуванню його з дочкою, ОСОБА_3 , ученицею 4 класу, для чого надає можливість матері дитини забрати дитину щосереди о 17 год. 00 хв. Виконання домашніх завдань на четвер повинен контролювати батько ОСОБА_1 (а. с. 89, т. 1).
 
Згідно характеристики, наданої вихователем ОСОБА_4 , щодо стосунків між ученицею ОСОБА_3 та її батьком ОСОБА_1 , батько приїжджав протягом ІІ півріччя по середах, крім другої половини квітня та травня, зустрічався з дитиною після четвертої години у холі школи. Дівчинка спокійно, із задоволенням йшла до батька, спілкувалась з ним, отримувала подарунки (а. с. 89, зворот, т. 1).
 
Згідно відповіді КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» ХОР від 12 лютого 2019 року № 01-24/70 на адвокатський запит, за час навчання ОСОБА_3 у школі-інтернаті батько ОСОБА_1 не брав активної участі у вихованні дочки, не відвідував батьківські збори, консультації практичного психолога, не цікавився успішністю та психоемоційним станом дитини. За домовленістю з матір`ю та згідно рішення суду батько приходив забирати ОСОБА_3 додому, дитина реагувала спокійно, після зустрічей з батьком не скаржилась ні класному керівнику, ні вихователю на погане самопочуття. Змін у її психоемоційному стані після приходу батька до школи не спостерігалось. Дитина поводила себе врівноважено, спокійно, скарги на батька від неї не надходили (а. с. 110-111, т. 1).
 
У висновку від 12 лютого 2019 року № 142 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважав за доцільне встановити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час: першої, третьої субота та другої, четвертої неділі місяця з 10 год.00 хв. до 20 год. 00 хв.; щосереди з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., 30 календарних днів під час літніх канікул; 1/2 частина зимових, осінніх, весняних канікул, без присутності матері за згодою дитини (а. с. 84-85, т. 1).
 
Відповідно до встановленого у КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» ХОР на 2018/2019 навчальний рік режиму дня, для учнів 2-4 класів передбачено з 16 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв. полуднування, з 17 год. 00 хв. до 18 год. 30 хв. - самопідготовка, виховні заходи, з 18 год. 30 хв. до 19 год. 00 хв. - прогулянка, з 19 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. - вечеря, з 19 год. 30 хв. до 21 год. 00 хв. - прогулянка, перегляд телепередач, підготовка до сну, з 21 год. 00 хв. - сон (а. с. 112, т. 1).
 
Відповідно до інформації КЗ «Харківська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9» ХОР від 05 лютого 2019 року канікули у школі мають відбуватися у такі строки: осінні - з 29 жовтня 2018 року по 04 листопада 2018 року, зимові - з 29 грудня 2018 року по 13 січня 2019 року, весняні - з 25 березня 2019 року по 31 березня 2019 року, літні - з 25 травня 2019 року по 31 серпня 2019 року (а. с. 113, т. 1).
 
У судовому засіданні суду першої інстанції малолітня ОСОБА_3 , якій на час розгляду справи виповнилось 10 років, у присутності представника служби у справах дітей висловлювала своє небажання бачитись та проводити час з батьком. Пояснила, що проживає разом з матір`ю, вважає спілкування з батьком неприємним для себе, відмовляється від нього.
 
2.                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН                              20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
 
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.
 
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
 
Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
 
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
 
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
 
Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків в майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.
 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють ОСОБА_1 можливості регулярно спілкуватися з дочкою, врахувавши наявність конфлікту між батьками та неможливість самостійно дійти згоди у вихованні дитини, а також наявність перешкод, які відповідач чинила батьку у спілкуванні з дитиною, яка проживає з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність проведення побачень дитини з батьком без присутності матері, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, спричиняти на неї негативний вплив.
 
У відповідності до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки та піклування аналізує відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на інші документи, які стосуються справи, й подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, взявши до уваги висновок служби у справах дітей, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про можливість визначення порядку (запропонованому службою у справах дітей) періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. 
 
Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині необхідності зміни місця побачень з дочкою та встановлення місця таких зустрічей у визначених ним громадських місцях, суди попередніх інстанції обгрунтовано виходили з того, що встановлення запропонованого ОСОБА_1 порядку зустрічей з дитиною не спрямоване на захист прав та інтересів малолітньої ОСОБА_3 та покладатиме на ОСОБА_2 необґрунтовані додаткові зобов`язання щодо перевезення дитини, що разом з тим, не позбавляє батьків можливості погодити нейтральну, комфортну для всіх, територію для зустрічей, в тому числі у громадських місцях культурно-розважального характеру, зокрема, парк, кінотеатр, торгово-розважальний центр та інші громадські місця, що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку, стану здоров`я дитини чи її інтересам.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що визначений спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення його участі у процесі виховання сина.
 
Отже, не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18. Окрім цього, обставини справи у зазначеній постанові відрізняються від обставин у справі, що переглядається в касаційному порядку.
 
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться у значній мірі до переоцінки доказів у справі, що в силу статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.
 
Суди попередніх інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.
 
За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення першої та апеляційної інстанції - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 травня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                     В. В. Шипович