Справа № 163/2082/20  Провадження №33/802/774/20 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія:ч.1 ст.164 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю захисника ОСОБА_1 - адвоката Деркача Д.В., розглянувши клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 вересня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , фізичну особу-підприємця, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.
Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.
Так, ОСОБА_1 визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності за те, що вона як фізична особа-підприємець в період часу з 19 квітня 2020 року по 05 травня 2020 року у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що знаходиться за адресою: вул.Володимирська, 57, м.Любомль, Волинська область, здійснювала торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без отримання ліцензії на провадження даного виду діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.
Не погоджуючись із такою постановою судді, ОСОБА_1 08 жовтня 2020 року подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на її незаконність, просить скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вказує про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо неї складений на основі неналежних і недопустимих доказів, оскільки акт перевірки підписаний не нею, а продавцем магазину ОСОБА_2 , яка не є її представником. Відтак і сам протокол не може бути належним та допустимим доказом у справі. Зазначає також, що протокол складений не уповноваженою на те особою, оскільки він повинен був складатись працівником органу державної податкової служби. Проте, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та відповідно постановив незаконне судове рішення. Вважає, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів її винуватості у вчиненні правопорушення, яке їй інкримінується.
Водночас, апелянт подала заяву про поновлення строку апеляційного оскарження цього судового рішення вважаючи, що строк було пропущено з поважних причин.
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_1  - адвоката Деркача Д.В. з приводу цієї заяви, доходжу висновку, що вона до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що оскаржувана постанова судді постановлена 18 вересня 2020 року і за відсутності ОСОБА_1 (а.с.21)
А отже, з урахуванням положень ч.2 ст.294 КУпАП, останній день для подачі апеляційної скарги припадає на 28 вересня 2020 року.
Апеляційна скарга до суду подана лише 08 жовтня 2020 року, тобто після спливу передбаченого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження. Дана обставина об`єктивно підтверджується відміткою - штемпелем Укрпошти, проставленим на поштовому конверті (а.с.58-59). 
В апеляційній скарзі, як на підставу поважності пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається на те, що вона при розгляді справи судом першої інстанції, а саме 18 вересня 2020 року присутня не була, оскільки її не повідомлено про дату слухання, і судове рішення постановлено у її відсутності, копію якого вона отримала лише 02.10.2020 року. Вважає, що саме з цієї дати слід рахувати десятиденний строк апеляційного оскарження судового рішення в даній справі.
Проте таке посилання апелянта до уваги судом не приймається з врахуванням наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судом постановлена 18.09.2020 року, та дійсно без участі ОСОБА_1 .
Водночас, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи 18.09.2020 року, що доводиться матеріалами, а саме - судове рекомендоване відправлення під штрих-кодом за №4430102642308, їй було вручено 16.09.2020 року (а.с.17-20). При цьому, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 до суду не подавала.
А тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про можливість розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 .
Таким чином, в даному випадку саме з 18 вересня 2020 року почався перебіг десятиденного строку апеляційного оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 18.09.2020 року, який фактично припадав на 28 вересня 2020 року. Апеляційна скарга до суду подана 08.10.2020 року.
Помилковим також є твердження апелянта про те, що строк апеляційного оскарження в даному випадку слід рахувати з дати отримання копії судового рішення - 02.10.2020 року, оскільки за змістом ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді оскаржується протягом десяти днів з дня її винесення, тобто перебіг строку апеляційного оскарження пов`язується саме з датою постановлення постанови, а не з датою отримання копії.
При розгляді клопотання апеляційним судом захисник апелянта також не навів та не надав будь-яких належних і допустимих доказів з приводу поважності підстав пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення, а його посилання щодо недотримання судом трьохденного строку для повідомлення особи про розгляд справи, не є безумовною підставою для поновлення строку апеляційного оскарження.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що заява про поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення до задоволення не підлягає, оскільки ОСОБА_1 та її захисником не було наведено поважних підстав пропуску такого строку у зв`язку з чим він міг бути поновлений судом.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Устименко проти України» вказано, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Оскільки апеляційна скарга подана після закінчення передбаченого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, і при цьому, ані в поданій заяві, ані в ході її розгляду апеляційним судом, стороною захисту не було наведено поважних підстав для поновлення такого строку, то апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала на підставі ч.2 ст.294 КУпАП.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 
ПОСТАНОВИВ:
У поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 , відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 18 вересня 2020 року, повернути особі, яка її подала.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                                        В.А. Подолюк