ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/801/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 жовтня 2020 року                                                                     м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Будинкоуправління № 1 Остерської квартирно-експлуатаційної частини району до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування акту, припису та рішення,

В С Т А Н О В И В :
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулося Будинкоуправління № 1 Остерської квартирно-експлуатаційної частини району з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, в якому просило визнати протиправними і скасувати:
- акт № 27 від 21.12.2019;
- припис № 20 від 21.12.2019;
- рішення № 17 від 03.01.2020 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін в частині зобов`язання Будинкоуправління №1 Остерської КЕЧ району повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 796146,81 грн., в т.ч. гр. ОСОБА_1 - споживачу суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 334,04 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржувані рішення відповідача є протиправними, позаяк в частині надання послуг з управління багатоквартирним будинком органи місцевого самоврядування не мають повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. До підвищення тарифів з 01.09.2019, діяв тариф, затверджений рішенням № 38 виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 28.07.2017, де основною складовою була мінімальна заробітна плата 2017 року, тобто 3200 грн. У порівнянні з 2017 роком мінімальна заробітна плата 2019 року становила 4173 грн, тому Будинкоуправління № 1, починаючи з червня 2018 року несло щомісячні збитки, а відповідач при винесенні оскаржуваних рішень, зокрема, про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, керувався нормативно правовими актами які, враховуючи специфіку містечка закритого типу не можуть бути застосовані у ситуації, яка склалася.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року позов задоволено. Визнано протиправними і скасовано: припис Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області № 20 від 21.12.2019; рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області № 17 від 03.01.2020 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін в частині зобов`язання Будинкоуправління №1 Остерської КЕЧ району повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 796 146,81 грн, в т.ч. гр. ОСОБА_1 - споживачу суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 334,04 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Головне управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Вважає, що позивачем незаконно було підвищено тарифи на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 01.09.2019 р. 
Окрім того, апелянт зазначає, що з 10.06.2018 р. Законом не передбачено послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Вважає, що позивачу слід було застосувати тарифи встановлені попереднім рішенням, а саме рішенням виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 28.07.2017 р. № 38 «Про встановлення коригованих тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за кожним будинком смт Десна» до моменту визначення управителя багатоквартирного будинку та укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за правилами та особливостями визначеними законом.
Також апелянт вказує на невідповідність форми договору про надання послуг. Вважає, що позивачу слід було скористатись типовим договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2019 р. № 712.
При цьому, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що смт Десна є військовим містечком, оскільки відповідно до Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.04.2011 № 215, наказу Міністра оборони України від 03.07.2015 р. № 448, визначення поняття «закритого військового містечка» виключено. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що з 17.12.2019 по 21.12.2019 в Будинкоуправлінні № 1 Остерської КЕЧ (району) було здійснено перевірку дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін Головним управлінням Держпродспоживслужби в Чернігівській області.
На підставі акту перевірки № 27 від 21.12.2019 було винесено протокол КРЦ № 19 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 165 КУпАП, а також припис № 20 від 21.12.2019, в якому вимагається Будинкоуправлінню № 1 Остерської КЕЧ району в термін до 25.02.2020 року провести перерахунок зі споживачами на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій шляхом зменшення розміру плати за надані послуги з урахуванням вимог Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», на суму необґрунтовано нарахованої та стягнутої зі споживачів виручки в розмірі 796 146,81 грн, в тому числі з громадянина ОСОБА_1 - 334,04 грн, яка становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до запровадженого способу регулювання.
Не погодившись з висновком Акту № 27 перевірки дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін Будинкоуправлінням №1 Остерської КЕЧ (району) було направлено до Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області заперечення за вих. № 265 від 24.12.2019. 
03.01.2020 року першим заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області було винесено рішення № 17 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, а також винесено Постанову № 10 по справі про адміністративне правопорушення. 
Не погоджуючись з актом перевірки, приписом та рішенням про застосування адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду з позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що відповідач при винесенні оскаржуваного припису № 20 від 21.12.2019, а як наслідок й рішення № 17 від 03.01.2020 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, керувався нормативно правовими актами які, враховуючи специфіку містечка закритого типу, не можуть бути застосовані до даних правовідносин.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV (надалі – Закон N 1875-IV) є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Крім того даний закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
В розумінні ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  від 21 травня 1997 року   N 280/97-ВР (далі - Закон N 280/97-ВР), виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону N 1875-IV, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Відповідно до ст. 14 Закону N 1875-IV, залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:
1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади;
2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;
3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
Частиною 2 цієї статті визначено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 28 Закону N 280/97-ВР, до повноважень сільської, селищної, міської рад віднесено встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.
Визначення житлово-комунальних послуг (надалі ЖКП) наведені у статті 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, де вказано, що до ЖКП належать, зокрема, послуги щодо утримання будинків та прибудинкових територій, вивезення побутових відходів, обслуговування та ремонт приміщень (будинків, споруд), тощо.
Згідно ст. 7 Закону N 1875-IV до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належать, зокрема, повноваження щодо встановлення цін/тарифів на ЖКП, затвердження норм споживання та якості ЖКП, контроль за їх дотриманням, визначення виконавця ЖКП, забезпечення населення ЖКП, інформування населення у сфері ЖКП, вирішення інших питань у сфері ЖКП.
Відповідно до ст. 21 Закону N 1875-IV, виконавець має право розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи в порядку, встановленому законодавством.
Орган, уповноважений здійснювати встановлення цін/тарифів, зобов`язаний прийняти рішення про коригування тарифу не пізніше ніж через 10 днів з дня отримання відповідного подання.
Як вбачається з матеріалів справи, Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ району територіально розташоване в селищі Десна, Козелецького району, Чернігівської області. Селище Десна є військовим містечком закритого типу, житловий фонд якого належить до відомчого житлового фонду, що знаходиться у повному віданні Міністерства оборони України.
Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ району - установа яка підпорядковується Остерській КЕЧ району та здійснює свою діяльність за рахунок власних коштів, несе відповідальність за результатами своєї господарської діяльності та виконання взятих на себе зобов`язань перед власником майна та контрагентами за укладеними угодами (договорами), перед Державним бюджетом України, а також перед трудовим колективом згідно з чинним законодавством України.
З часу створення селища Десна і на час виникнення спірних відносин не відбулася передача у комунальну власність майна та земельних ділянок, які належать Міністерству оборони України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 № 1282.
Як вбачається з доводів позову та матеріалів справи, рішенням № 38 виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 28.07.2017, де основною складовою була мінімальна заробітна плата 2017 року, встановлено тарифи з 01.10.2017 на послуги утримання споруд та прибудинкових територій, які надаються підприємством Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ частини району Міністерства оборони України.
Суд першої інстанції зазначив, що рішення № 38 від 28.07.2017 регулює правовідносини між мешканцями житлових будинків та комунальними підприємствами, які надають послуги з обслуговування житлових будинків та прибудинкових територій. 
Вказане рішення виконкому встановлює тарифи, які сплачуються за надані послуги та застосовується неодноразово, а протягом часу, доки не буде змінено відповідні тарифи.
Втім, житловий фонд селища Десна належить до відомчого житлового фонду, а мешканці селища Десна не є співвласниками квартир у багатоквартирних будинках, а є квартиронаймачами згідно договорів найму, то застосовувати Закон України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”, “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” та Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2016 №301, а також визначення управителя, безпідставними.
Судом встановлено, що для забезпечення життєдіяльності Будинкоуправління № 1, Остерська КЕЧ частини району зверталась до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України листами за вих. №   1972 від 26.09.2018 з приводу надання роз`яснення щодо порядку розгляду та встановлення тарифів на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у військовому містечку закритого типу до моменту визначення управителя або переведення у комунальну власність. 
У відповіді Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України повідомляється, що у Верховній Раді України зареєстровано проект Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово- комунальних послуг” (реєстр № 10228).
Вказаним проектом Закону передбачено, зокрема, доповнити розділ IV “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 2189 6-1 такого змісту: “У багатоквартирних будинках, а також одно- і двоквартирних житлових будинках, гуртожитках, в яких всі квартири, житлові та нежитлові приміщення є виключно державної або комунальної власності, управитель багатоквартирного будинку визначається органом, уповноваженим управляти державним або комунальним майном відповідно.
Зобов`язання з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком у таких будинках, гуртожитках у разі здачі в найм (оренду) квартир, житлових та/або нежитлових приміщень несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень”.
В той же час, вказаним листом повідомлено, що 10.12.2017 р. набрав чинності Закон України  «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. N 2189-VІІІ, який введено в дію в частині надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до вказаних змін органи місцевого самоврядування не мають повноважень щодо встановлення (у тому числі за результатами коригування) тарифів на послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій. 
27.11.2018 листом за вих. № 2461 Остерська КЕЧ району зверталась до начальника ГКЕУ ЗСУ з проханням, до моменту визначення управителя, розглянути та встановити вартість тарифу 1 м. кв. послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідь не надійшла.
Окрім того, з пояснень позивача вбачається, що Деснянська СР у встановлені тарифу відмовила, посилаючись на лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ХКГ України «Щодо законодавчих змін у сфері житлово-комунальних послуг» № 7/10-6982 від 11.08.2018 р.
Так, згідно переліку закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд, затверджений начальником Генерального штабу Збройних Сил України від 19.08.2013 р. № 14492/С, смт Десна відноситься до закритих військових містечок.
Колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що дійсно в Положенні про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ, затвердженого наказом Міністра оборони України 03.07.2013 р. № 448 визначення поняття «закритого військового містечка» виключено, але як вбачається з пояснень позивача такий Перелік застосовується у Збройних Силах України по теперішній час. 
Колегія суддів зауважує, що на сьогоднішній день на законодавчому рівні дійсно не закріплено правовий статус «закритого військового містечка». Однак, вказана обставина не спростовує його приналежність Збройним Силам України, а також той факт, що в ньому проживають військовослужбовці, які є наймачами житлових приміщень. 
Доказів, що вказані військові містечка є розформованими у встановленому порядку матеріали справи не містять.
Наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 N 448 затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (надалі – Положення N 448).
Це Положення визначає організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (далі - ЗС України).
Організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.
Відповідно до п. 1.3 Положення N 448 основними завданнями квартирно-експлуатаційного забезпечення є, зокрема, утримання і експлуатація фондів військового містечка, які знаходяться в користуванні військових частин; забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями;  участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями;  здійснення функцій замовника з будівництва, реконструкції, капітального ремонту фондів військового містечка, а також виконання технічного нагляду за ходом проведення у військових частинах робіт з будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об`єктів; планування витрат та організація фінансування заходів квартирно-експлуатаційного забезпечення.
Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відноситься, зокрема, Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗС України) (п. 2.1).
Згідно із п. 3.1 цього ж Положення, на квартирно-експлуатаційну службу військової частини (далі - КЕС) покладається, зокрема, обов`язок щодо утримання, експлуатації і проведення своєчасного поточного ремонту фондів і територій військових містечок, квартирного майна, що передані військовій частині.
Підставою для прийняття військових частин на квартирно-експлуатаційне забезпечення та зняття з квартирно-експлуатаційного забезпечення є наказ (директива) Міністерства оборони України (далі - МО України) стосовно формування, переформування і розформування військових частин або їх передислокації (переміщення) (п. 4.1 Положення N 448).
Прийняття на квартирно-експлуатаційне забезпечення сформованих військових частин, що прибули, проводиться в КЕВ (КЕЧ) за розпорядженням начальника Головного КЕУ ЗС України.
Згідно із п. 4.4, п. 4.5 Положення N 448 фонди військових містечок закріплюються на праві оперативного управління за військовими частинами, про що видаються відповідні накази МО України.
Підготовку проектів відповідних наказів МО України про закріплення (перезакріплення) фондів військових містечок за військовими частинами на праві оперативного управління здійснюють органи військового управління, у підпорядкуванні яких перебувають такі військові частини.
Фонди і територія військового містечка, а також земельні ділянки передаються військовим частинам на утримання і експлуатацію через квартирно-експлуатаційні органи за Актом приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка (додаток 2), який затверджується начальником територіального квартирно-експлуатаційного управління.
Командир військової частини зобов`язаний забезпечувати утримання і експлуатацію за призначенням переданих військовій частині фондів і території військового містечка, квартирного майна та земельних ділянок, вживати заходів щодо охорони навколишнього природного середовища і раціонального використання природних ресурсів у районі розташування військової частини, забезпечувати економне використання комунальних послуг та енергоносіїв.
Згідно із п.п. 7.1- 7.5 Положення N 448 утримання житлового фонду здійснюється згідно з чинним законодавством України.
Утримання житлового фонду здійснюється для забезпечення експлуатації та/або ремонту житлових та нежитлових приміщень, будинків і споруд, а також утримання прибудинкових територій та територій військових містечок відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Житлові будинки утримуються за рахунок плати на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що вноситься мешканцями.
Капітальний ремонт житлового фонду проводиться за рахунок бюджетних асигнувань, які передбачені кошторисом МО України на квартирно-експлуатаційне забезпечення.
Мешканці житлового фонду сплачують за користування житлом та спожиті комунальні послуги згідно з чинним законодавством України.
Керівництво КЕВ (КЕЧ) повинно вживати всіх заходів з недопущення збитковості будинкоуправлінь, гуртожитків, готелів та зростання заборгованості мешканців житлового фонду.
Згідно із п. 8.2 Положення N 448 комунальні послуги поділяються на:
комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Витрати енергоносіїв та комунальних послуг визначаються за показниками лічильників, а за їх відсутності - розрахунковим методом відповідно до нормативних документів.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що на Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України покладається обов`язок щодо квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, зокрема, надання комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Оплата за користування житлом та спожиті комунальні послуги згідно з чинним законодавством України здійснюється мешканцями житлового фонду на підставі укладених договорів.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону N 2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування (ч. 2).
Аналіз наведених норм права дає суду підстави дійти висновку, що у разі відсутності законодавчого регулювання цін на тариф, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також відсутність визначеного законом органу управління, який повинен затверджувати такий тариф, вартість послуг може бути визначена за домовленістю сторін.
Враховуючи те, що селище Десна є військовим містечком закритого типу, житловий фонд знаходиться у повному віддані Міністерства оборони України, а балансоутримувачем якого є Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ району, яке згідно чинного законодавства на даний час не може бути управителем, - для забезпечення життєдіяльності Будинкоуправління №1 і в подальшому для призупинення зростання заборгованості, яка виникає у зв`язку з недоотриманням коштів від населення за надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, керуючись Законом України “Про житлово-комунальні послуги” від 09.11.2017 №2189-VIII зі змінами до розділу VI, пункту 3, начальником Остерської КЕЧ району № 156 від 30.08.2019 було прийнято наказ, яким встановлено обов`язковий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно Додатку №2; економічно обґрунтовані тарифи на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно Додатку №1. Тарифи на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій було наказано ввести в дію з 01 вересня 2019 року.
З пояснень позивача вбачається, що між мешканцями та Остерською КЕЧ укладається договір найму житлового приміщення. У свою чергу, Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ району укладає договори про надання населенню житлово-комунальних послуг та надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
У пункті 9 п. 12 Договору зазначено, що у разі змін тарифів на послуги споживачі не пізніше ніж за 30 днів повідомляються письмово або через засоби масової інформації із зазначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань із посиланням на погодження відповідних органів. 
Позивач зазначає, що стосовно підняття тарифів на послуги, начальником Остерської КЕЧ району були проведені збори з мешканцями селища Десна, а після зборів проходило переукладення договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по новим тарифам.
Наведене дає суду підстави дійти висновку, що підвищення тарифів відбулось за згодою сторін. Відповідачем вказаного факту не спростовано.
Апелянт зазначає, що з 10.06.2018 р. Законом N 2189-VIII не передбачено послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Колегія суддів погоджується із такими доводами апелянта, проте вважає за необхідне зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 5 згаданого Закону, до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе, зокрема, утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, що є аналогічним до послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Таким чином, зміна назви послуги, що за своїм змістом є аналогічною попередній послузі, не може бути підставою для визнання дій позивача щодо перегляду тарифу на її надання протиправними.
Посилання апелянта на те, що форма укладеного договору на надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не відповідає типовій формі договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2019 № 712 «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком», колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вказаним договором регулюються відносини щодо надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладається між управителем будинку та співвласниками будинку, тоді як зазначалось судом вище, позивач не є управителем будинку, а мешканці військового містечка не є його співвласниками.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивачу слід було застосовувати тарифи встановлені попереднім рішенням виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 28.07.2017 р. № 38 «Про встановлення коригованих тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за кожним будинком смт Десна» до моменту визначення управителя багатоквартирного будинку та укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, оскільки як вбачається з матеріалів справи таке підвищення було зумовлено підвищенням цін на послуги та необхідністю забезпечення життєдіяльності Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач при винесенні оскаржуваного припису № 20 від 21.12.2019, а як наслідок й рішення № 17 від 03.01.2020 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, керувався нормативно правовими актами які, враховуючи специфіку містечка закритого типу, не можуть бути застосовані у даних правовідносинах.
Виходячи з аналізу документів, доданих позивачем до позовної заяви та відповідачем до відзиву на позов, з чинного законодавства, оскаржуваний припис № 20 від 21.12.2019, а як наслідок й рішення № 17 від 03.01.2020 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, є необґрунтованим та результати їх застосування є неправомірними, а отже підлягають скасуванню. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст.  243,  244,  250,  310,  311, 316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                            Л.О. Костюк

                                                                                                    О.Є. Пилипенко