УХВАЛА
15 жовтня2020 року
м. Київ
справа № 335/12699/17
провадження № 51- 4968 ск 20 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого – ОСОБА_1 ,
суддів:                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 та        ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 вересня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 
встановив:
у касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку на підставі  пунктів 1, 2                                  ч. 1   ст.  438 КПК.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Проте наведених положень процесуального закону адвокатом не дотримано. 
Зокрема, у своїй касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 хоч і вказує на допущення судами істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, однак не конкретизує у чому саме ці порушення полягають, та як саме вони перешкодили судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, і, відповідно до ст. 412 КПК, тягнуть за собою обов`язкове їх скасування на підставах,  передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438  цього Кодексу.
Фактично зміст доводів адвоката в касаційній скарзі щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність зводиться до його незгоди з оцінкою доказів наданою у кримінальному провадженні судами першої та апеляційної інстанції. Проте таке незгода представника потерпілого не є свідченням порушення цими судами вимог норм матеріального та процесуального права. 
За правилами 433, 438 КПК невідповідності висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Заперечуючи законність засудження ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ст. 124 КК адвокат у скарзі не вказує на конкретні докази, які були досліджені в судовому засіданні, та які, на його думку, не були взяті судом до уваги і ставлять під сумнів правильність висновків суду наведених у вироку.
Також адвокат не вказує й конкретних порушень закону, які, на його думку,  були допущені апеляційним судом при апеляційній перевірці вироку (за аналогічними доводами сторони захисту) зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК , а відтак, й немає обґрунтування незаконності ухвали цього суду.
При цьому представник потерпілих не конкретизує на які саме з доводів його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не дав умотивовані відповіді та яким чином це вплинуло на правильність ухваленого ним рішення.
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 429 КПК, Суд 
постановив:
касаційну скаргуадвоката ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 вересня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж семи днів з дня отримання копії даної ухвали.
Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційна скарга буде йому повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                           ОСОБА_3