П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5065/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.                                                      Дата і місце ухвалення: 14.08.2020р., м.Одеса                                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

        розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якій позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не нарахування та несплати позивачу одноразової грошової допомоги в зв`язку з визнанням його інвалідом 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, зобов`язати відповідача Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Позов обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 01.08.2014р. по 12.08.2015р. Під час проходження військової служби  позивач брав участь у проведенні антитерористичної операції та 03.06.2015р. отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби. Під час первинного огляду органами МСЕК 21.03.2016р. позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. У зв`язку з покращенням стану здоров`я  в результаті проведеного медичного огляду 07.04.2017р. позивач визнаний придатним до військової служби. З 03.05.2017р. по 14.08.2017р. позивач перебував на військовій службі за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 та його стан здоров`я суттєво погіршився, в зв`язку з чим позивач перебував на лікуванні у Військовому медичному клінічному центрі Південного регіону та в подальшому звільнений з військової служби за станом здоров`я. Крім того, органами МСЕК 29.20.2019р. його визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок хвороби, пов`язаної із захистом Батьківщини. Проте, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат позивачу протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги в зв`язку з визнанням його інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року та прийняти по справі нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що підчас вирішення справи суд першої інстанції повинен був застосувати норми ст.22 Конституції України, де встановлено недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод особи підчас прийняття нових або внесення змін до чинних законів, як норми прямої дії.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги і зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з захистом Батьківщини.
До зазначеної заяви позивачем було додано копії: довідки МСЕК серії 10ААВ від 21.03.2016р. № 794590, довідки МСЕК серії 12ААВ від 29.10.2019р. № 718048; сторінок паспорта та ідентифікаційного номера, свідоцтва про хворобу № 730 від 19.04.2018р., довідки про травми № 42 від 26.06.2015р.; довідки про участь в АТО № 800 від 27.04.2018р. № 1007 від 11.2014р.
Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки складено висновок № 8879 від 05.12.2019р. щодо виплати одноразової грошової допомоги, який разом з усіма наданими позивачем документами було подано до розпорядника бюджетних коштів.
Комісією Міністерства оборони з питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за наслідками розгляду документів позивача відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки групу інвалідності останньому було встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідне рішення було занесено до п. 20 протоколу Комісії № 182 від 27.12.2019р. та про прийняте рішення позивача було повідомлено листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 4410 від 20.05.2020р. При цьому зазначено, що допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачено у сумі 206700  грн. 
Листом Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.05.2020р. (вих.№4410) повідомлено позивача про прийняте Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протокольне рішення № 182 від 27.12.2019р.  про відмову у здійсненні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, вважаючи що його права порушені ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім того позивачу встановлено вищу групу інвалідності у понад дворічний термін після встановлення первинної інвалідності, що виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України    передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII та пункту 8 Порядку №975.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої (ІІ) групи інвалідності з 18.12.2018 року.
У справах цієї категорії насамперед потрібно встановити, які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.
Так, Закон №2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 року № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 року і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014 року.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
Вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 року (справа №240/10153/19) відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 року (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 року (справа №760/11440/17), від 30.09.2019 року (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII: (1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; (2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014 року; (3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 року чи після).
Застосовуючи цей висновок до обставин справи, колегія суддів звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся 29 жовтня 2018 року, а первинно інвалідність встановлено 21 березня 2016 року.
За такого правового регулювання, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між цими подіями минуло понад два роки.
Відтак, рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правомірним та таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів відхиляє  доводи апеляційної скарги, стосовно необхідності застосування судом першої інстанції підчас прийняття оскаржуваного рішення положень ст.22 Конституції України, якою встановлено недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод особи підчас прийняття нових або внесення змін до чинних законів, як норми прямої дії та зазначає, що надання належної оцінки законів та інших нормативно-правових актів на предмет їх відповідності Конституції України та визнання такими, що звужують зміст та обсяг існуючих прав та свобод особи відноситься виключно до компетенції Конституційного суду України.
Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.
                                                       Повний текст судового рішення виготовлений 27 жовтня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук