КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
17 грудня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Єдиний унікальний номер справи 752/15284/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/5587/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого           Іванченко М.М.
суддів:                      Коцюрби О.П., Лапчевської О.Ф.
при секретарі:          Гордієнко О.В.
за участю:
представника позивача: ОСОБА_1 
представника відповідача: ОСОБА_2 
розглянув у в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу  за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері
 
за апеляційними скаргами   ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 
  
на рішення Голосіївського районного суду м. Києва ухваленого 22 січня 2020 року, в приміщенні суду в складі судді Чередніченко Н.П.,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 , з якої просила стягнути аліменти на її ОСОБА_3 в розмірі 1/3  частки з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову та продовжувати довічно.
В обґрунтування позивних вимог вказує на те, що має дочку ОСОБА_4 , має конфлікти з  нею щодо спільного майна. Враховуючи те, що позивач є особою похилого віку, живе виключно за рахунок пенсії, має численні проблеми зі здоров`ям іншого житла не має та дочка не надає жодної допомоги, вигнала з квартири, позбавивши засобів на існування, тому позивач змушена була звернутись із даним позовом до суду.  
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року  позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи стягнення з 25 липня 2018 року і довічно. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду як необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Також, до суду звернулась з апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому вказувала, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які підтверджують, що остання має проблеми зі здоров`ям і відповідно необхідність у лікуванні, а також місячні витрати позивача, які свідчать про те, що розміру її пенсії, який перевищує прожитковий мінімум  для особи, яка втратила працездатність, не вистачає на вказані витрати, що свідчить про недоведеність вимог позивача про потребу у матеріальній допомозі.
Від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4   в якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу. Вказує, що вона є особою похилого віку, живе виключно за рахунок пенсії, має численні проблеми зі здоров`ям, іншого житла не має та дочка не надає жодної допомоги, вигнала з квартири, позбавивши засобів на існування. При цьому зауважує, що її чоловік особа похилого віку йому 76 років, отримує пенсію у розмірі 4000 грн та цих коштів не вистачає для забезпечення позивача. Діти чоловіка допомагають йому матеріально.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.
Представник відповідача у суді апеляційної інстанції підтримала подану нею апеляційну скаргу та заперечувала проти доводів апеляційної скарги позивача.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційних скарг з огляду на таке.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції  зазначав, що розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання непрацездатної матері (позивача) в розмірі 1/10 частині всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно є обґрунтованим, достатнім та відповідатиме інтересам сторін.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду з огляду  на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
  ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 З 23 листопада 2002 року ОСОБА_4 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від шлюбу має сина   ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
2 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до довідки ПШ «Афіни» від 8 листопада 2018 року, ОСОБА_4 працює на посаді адміністратора в ПШ «Афіни» м. Києва, та за період з серпня 2018 року по січень 2019 року її сукупний дохід склав суму в розмірі 36784 грн 42 к., сума до виплати - 29611 грн 45 к.
Відповідно до довідки ТОВ «Центромістбуд» від 23 січня 2019 року, чоловік відповідача - ОСОБА_6 з 3 травня 2017 року працює в ТОВ «Центромістбуд» на посаді начальника вироничо-технічного відділу, та за період з липня 2018 року по грудень 2018 року його сукупний дохід склав суму в розмірі 37105 грн 43 к., сума до виплати - 29869 грн 88 к.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 1 листопада 2018 року, інформація про доходи ОСОБА_3 за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2018 року відсутня.
Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.
Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
При цьому, сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.
Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15.
До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №301/160/17.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонеркою за віком і знаходиться на обліку в Головному УПФУ в м. Києві, де отримує пенсію за віком у розмірі станом на жовтень 2018 року в сумі 1978 грн 98 к. щомісячно.
            Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_3 вказувала, що є особою похилого віку, живе виключно за рахунок пенсії, має численні проблеми зі здоров`ям іншого житла не має та дочка не надає жодної допомоги, вигнала з квартири, позбавивши засобів на існування.
            Ураховуючи те, що позивач є особою непрацездатного віку, має певні проблеми зі здоров`ям, в свою чергу позивач отримує дохід то на думку апеляційного суду суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача, що внаслідок неправомірних дій доньки позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки фактично залишилась на вулиці, без житла, , а особистого житла чи іншого майна, за рахунок якого вона змогла б себе утримувати у неї немає, апеляційний суд не приймає до уваги.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача пояснив в апеляційному суді, що на даний час наймає кімнату у подруг, оскільки в неї виникли конфліктні відносини з донькою стосовно користування вказаною квартирою.
Проте, належних доказів на підтвердження указаних обставин суду надано не було.
Посилання апеляційної скарги сторони відповідача на те, що у ОСОБА_3 наявні власні заощадження, які б давали їй змогу достойно жити, не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.
У своїй апеляційній скарзі позивач фактично вказує на те, що між сторонами існує спір щодо майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, дана обставина не є підставою для збільшення розміру стягнутих  судом аліментів.
Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.
Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Таким чином, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування, а відтак відсутні підстави для перерозподілу судових витрат. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389  ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Рішення  Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року  -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2020 року.
 
Головуючий:   
 
 Судді: