Номер провадження: 22-ц/813/4678/20 
Номер справи місцевого суду: 495/3040/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Базан Тетяна Петрівна про визнання правочину фіктивним, визнання договору дарування недійсним, 

                                ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Служба у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, приватний нотаріус Білгород-Дністровського нотаріального округу Базан Тетяна Петрівна з позовом про визнання правочину фіктивним, визнання договору дарування недійсним, мотивуючи це тим, що вона є сестрою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_5 08.04.2010 року було здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Спільних дітей у подружжя ОСОБА_7 не було. Від попереднього шлюбу у ОСОБА_6 є дочка і син - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та після його смерті відкрилась спадщина. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтв через відсутність у спадкоємців правовстановлюючих документів. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2016 року (на час коли ОСОБА_5 була жива) у задоволені позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно було відмовлено. Підставою відмови в задоволенні позову стало саме той факт, що спірний будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Втім, незважаючи на те, що відповідачам було достеменно відомо про факт смерті ОСОБА_5 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до ОСОБА_5 08.11.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно, яким подану заяву задоволено, скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 26.05.2016 року, яким у позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно було відмовлено, та було ухвалено нове рішення, яким позов було задоволено та визнано за позивачами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності в рівних долях, а саме по 1/2 частині на житловий будинок АДРЕСА_1 . Згодом, рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року вищевказане рішення суду, яким визнавалось за позивачами право власності на спадкове майно, було скасовано. Після отримання рішення апеляційного суду Одеської області про відмову в задоволенні позову про визнання права власності, вона звернулась до місцевого суду з метою скасувати державну реєстрацію. Одночасно із позовом вона надала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту, чим і скористались відповідачі, оформивши договір дарування на неповнолітню особу - ОСОБА_4 . Відповідно до рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року по справі № 495/6019/17, державна реєстрація права власності була скасована, однак, отримавши довідку з реєстру нерухомого майна, позивач дізналась, що згідно договору дарування серії та номер 276, посвідчений 22.02.2018 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. вказаний будинок став власністю ОСОБА_4 . Стверджує, що такий договір укладений не з метою здійснення новим власником права власності, а з метою уникнути правової відповідальності, а саме - через скасування державної реєстрації, що призвело б до того, що відповідачі втратять будинок. Тим паче, договір дарування було укладено негайно після звернення позивача до суду з відповідним позовом.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися.
Від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд її апеляційної скарги за її відсутністю.
Від відповідачів та їх представників, а також від представників третіх осіб клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції внаслідок обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду через посилення противоепідемічних заходів у зв`язку з поширенням в Україні коронавірусної інфекції СОVID-19 або заяв про відкладення розгляду справи з наведенням відповідних мотивувань до апеляційного суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що:
- ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , наявної в матеріалах справи (а.с. 14-15);
-після смерті  ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належне їй майно;
-позивач є рідною сестрою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про народження померлої ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про одруження /зміну прізвища позивача/ серії НОМЕР_4 , копією свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей другого з подружжя № 00016898940 від 20.07.2016 року (а. с. 9-12);
-з матеріалів справи вбачається, що 26.05.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до  ОСОБА_10 про визнання права власності на спадкове майно, у якому зокрема зазначено про таке: ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 ; після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому за життя на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 від 20.05.2010 року, виданого на підставі рішення виконкому Шабівської сільської ради № 95/2010 від 08.04.2010 року; з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_7 у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк звернулися спадкоємці - дружина ОСОБА_5 та діти від першого шлюбу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; ОСОБА_6 та ОСОБА_11 перебували у шлюбі з 22 листопада 2005 року по день смерті ОСОБА_6 , тобто до 18 червня 2015 року; право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_7 за життя набуто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_11 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_9 ); житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; за вказаних вище обставин, в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено;
-08.11.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення, згідно якого заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно – задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно - скасовано з ухваленням нового рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до  ОСОБА_10 про визнання права власності на спадкове майно - задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_7 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в рівних частках, а саме по 1/2 частині на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 64,4 кв.м., який в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок; літ. «Б» - літня кухня; літ. «В» - гараж; літ. «Г» - сарай; літ. «Е» - баня; літ. «Ж» - навіс; № 1-4, 6 - споруди;
-на підставі вказаного рішення право власності було зареєстровано за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 по 1/2 частині на житловий будинок АДРЕСА_1 ;
-25.04.2017 року апеляційним судом Одеської області було винесено рішення, згідно якого апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2016 року скасовано, ухвалено нове. В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до  ОСОБА_10 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено;
-11.08.2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Районного спеціалізованого комунального підприємства «Білгород-Дністровський райбудгосп» про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування, та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Районного спеціалізованого комунального підприємства «Білгород-Дністровський райбудгосп» про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування - задоволено частково. Скасовано реєстрацію проведену 01.02.2017 року державним реєстратором районного спеціалізованого комунального підприємства «Білгород-Дністровський райбудгосп» Гриценко Іриною Сергіївною права власності по 1/2 частці за ОСОБА_2 , ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 - відмовлено. При цьому відмовляючи у вимогах про право власності в порядку спадкування на цілий будинок, суд вказав, що ОСОБА_1 не надано доказів набуття спадкодавцем ОСОБА_5 право на 1/2 частину у будинку в порядку спадщини після смерті ОСОБА_6 ;
-як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 22.08.2018 року були укладені два договори дарування серія та номер 275 та серії та номер 276, посвідчені приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу, за якими право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_4 .
Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про визнання правочину фіктивним, визнання договору дарування недійсним, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог.
Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Відповідно до роз`яснень, викладений у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, не приділив належної уваги фактичним обставинам, а саме, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Даруючи сину ОСОБА_2 та племіннику ОСОБА_3 належний їм у рівних частках на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 могли передбачити для себе негативні наслідки пов`язані з претензією позивача, як спадкоємиці після смерті ОСОБА_5 на належну останній частку у нерухомому майні, яка була набута нею під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .
Встановивши, що спірний правочин укладений між особами, що є близькими родичами, тобто були обізнані про претензію позивача на частку у нерухомому майні, яка через не спростування презумпції набуття спільної сумісної власності, вважається в силу ст. 60 СК України такою, що належить ОСОБА_5 , та були обізнані про можливі негативні наслідки, пов`язані з претензією на частку у нерухомому майні, яка не належала спадкодавцю ОСОБА_6 і не входила до спадкової маси після смерті ОСОБА_6 , встановивши, що на час укладення оспорюваного договору дарування 22.02.2018 року в суді існував невирішений спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Районного спеціалізованого комунального підприємства «Білгород-Дністровський райбудгосп» про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування, за наслідками розгляду якого була скасована державна реєстрація права власності на спірну частку у нерухомому майні за дарувальниками ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , а також, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2017 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2016 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції не врахував, що хронологія наведених обставини в їх сукупності, свідчить про те, що оскаржуваний правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, з направленням дій сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича (сина та племінника) та з метою приховати це майно та утруднити позивачу можливість реалізувати право на спадщину після смерті сестри та з метою нівелювання для себе та для позивача наслідків судового рішення про відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання правочину фіктивним, визнання договору дарування недійсним.
Колегія суддів звертає окрему увагу, що однією із ознак фіктивності є не лише ухилення сторони від можливості примусового виконання в майбутньому судового рішення (задоволення вимог стягнення коштів, відшкодування шкоди, зобов`язання вчинити певні дії тощо), а і дії, які спрямовані на нівелювання для себе та для іншої сторони наслідків судового рішення, вже ухваленого в іншій справі про відмову у задоволенні вимог про визнання за відповідачами права власності на спадкове майно - житловий будинок, до якого зокрема входить частка у праві власності належна іншій особі, по відношенню до якої відповідачі не є спадкоємцями, та утруднення таким чином для іншої сторони можливості вільної реалізації своїх спадкових прав у зв`язку з набранням чинності судовим рішенням про відмову у позові.
Аналогічних висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) від 03 липня 2019 року.
Так само ця правова позиція Великової палати застосована Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.04.2020 року у справі 523/8272/16-ц за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2016 року, коли на дату укладення оспорюваного договору, як фіктивного, не існувало арешту на спірне майно (накладений слідчим 29.04.2016 року) та не існувало судових позовів, але в силу порушеного кримінального провадження за фактом ДТП, в якому загинув син позивача ОСОБА_13 , ОСОБА_14 який керував на час ДТП автомобілем, відчужив належну йому квартиру своїй матері ОСОБА_15 і незважаючи на не оголошення на той час ОСОБА_14 підозри у кримінальному провадженні, тем не менше разом зі своєю матір`ю ОСОБА_15 міг передбачити негативні наслідки у випадку звернення позивача, як потерпілої, з вимогою до винної особи про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої смертю її сина шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а відчуження майна близькій родичці (матері) фактично здійснено з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів.
При таких обставинах, рішення суду першої інстанції не може залишатися без змін і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог про визнання правочину фіктивним та визнання договору дарування недійсним, внаслідок його фіктивності з урахуванням викладених у цій постанові суду апеляційної інстанції обгрунтувань.
Колегія суддів враховує, що житловий будинок АДРЕСА_1 був подарований відповідачами за 2-ма договорами дарування, які посвідчені 22.02.2018 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П. (реєстрові номери 275 та 276).
Тобто кожний з дарувальників подарував сину ОСОБА_2 та племіннику ОСОБА_3 за окремим договором дарування належну дарувальнику Ѕ частину будинку.
Позивач просить визнати фіктичним лише один з двох договорів дарування - за реєстровим № 276 від 22.02.2018 року та визнати цей договір дарування недійсним внаслідок його фіктивності.
Сам факт заявлення вимог в такому обсязі (лише відносно Ѕ  частини спірного будинку) з урахуванням встановлених обставин не є достатньою підставою для відмови у заявлених вимогах.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати договір дарування житлового будинку  АДРЕСА_1 , посвідчений 22.02.2018 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Тетяною Петрівною (реєстровий номер 276) - фіктивним.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений 22.02.2018 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Тетяною Петрівною (реєстровий номер 276).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 07.12. 2020 року.

               Головуючий                                                                 О.М. Таварткіладзе 
 
Судді:                                                                           А.П. Заїкін
 
                                                                       О.В. Князюк