Ухвала
 
02 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/11115/16-ц
провадження № 61-36782св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), 
суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,  Тітова М. Ю.,                
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, Прокуратура Закарпатської області, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про повернення судового збору у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня                   2018 року у складі судді Монич О. В. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2018 року у складі колегії суддів:                 Собослой Г. Г., Фазикош Г. В., Готра Т. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області), Прокуратури Закарпатської області, Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області                             від 16 січня 2018 року збільшені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь                   ОСОБА_1 402 084,00 грн, завданої моральної шкоди; вирішено питання про розподіл судових витрат; у решті позовних вимог відмовлено. 
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; апеляційну скаргу прокуратури Закарпатської області задоволено; рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2018 року змінено у частині стягнення моральної шкоди та зменшено її розмір до 57 600,00 грн; у решті рішення суду залишено без змін.
Додатковою постановою Апеляційного суду Закарпатської області                                     від 18 вересня 2018 року повернуто із державного бюджету України прокуратурі Закарпатської області судовий збір у розмірі 9 714,90 грн.
У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову. 
Постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року касаційну скаргу                ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2018 року скасовано; рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня                   2018 року залишено в силі.
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути на його користь судовий збір за розгляд справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Заява мотивована тим, що під час постановлення судового рішення, судом касаційної інстанції не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді апеляційної (10 335,00 грн) та касаційної                (13 780,00 грн) інстанцій.
Указана заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Не погоджуючись з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2018 року, у лютому 2018 року ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав квитанцію від 12 лютого 2018 року                №  18657703 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10 335,00 грн.
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 оскаржив їх в касаційному порядку та просив скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. 
До касаційної скарги ОСОБА_1 долучив квитанцію від 17 травня 2018 року              № 18893640 про сплату судового збору у розмірі 13 780,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 12 серпня 2020 року питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалося.
Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:                         1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Пунком 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Оскільки у даній справі позов заявлено про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, тому позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». 
Суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної і касаційної скарги помилково, як особа яка звільнена від такої сплати.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
З огляду на вказані вище норми закону суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про ухвалення додаткового рішення, оскільки у разі надмірно сплаченої суми судового збору особа може звернутися до суду на реквізити якого був сплачений судовий збір із клопотанням про повернення такого збору.
В той же час, суд касаційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про повернення йому судового збору сплаченого при зверненні із касаційною скаргою у розмірі 13 780,00 грн.
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що для повернення судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 слід звернутися до апеляційного суду із відповідною заявою про повернення помилково сплаченого судового збору.
Керуючись статтею 270 ЦПК України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ: 
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.
Задовольнити частково заяву  ОСОБА_1  про повернення судового збору.
Зобов`язати УК у Печерському районі м. Києва повернути  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 13 780,00 грн (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят гривень), що внесений згідно квитанції від 17 травня 2018 року № 18893640, на розрахунковий рахунок 31213207700007, отримувач - УДКСУ у Печерському районі, код банку отримувача - 820019, код отримувача - 38004897.
Копію ухвали та квитанцію направити на адресу  ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. М. Ігнатенко	
Судді:	В. С. Жданова	
 	С. О. Карпенко	
 	В. А. Стрільчук	
 	М. Ю. Тітов