УХВАЛА

12 листопада 2020 року 
м. Київ

Справа №  925/1106/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В.Г.,
суддів: Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.,
за участю секретаря судового засідання - Хмельовського В.О., 

за участю представників:
Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»  - Незнамової Т.О.,
Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Оніщука В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги  Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх. № 6344/2020 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх.   №   6346/2020 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 
у складі колегії суддів: Станіка С.Р. (головуючий), Дикунської С.Я., Тищенко О.В. 
та на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.01.2020
у складі судді Дорошенка М.В.
у справі за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»
до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,
про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та стягнення 286   273,33   грн.

За результатами розгляду касаційних скарг Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.
1.          Суди встановили, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.05.2019, скасовано рішення Господарського суду Черкаської області від 11.04.2018 у справі № 925/1472/17 про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» (далі - ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз») до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж за участю третіх осіб без самосійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України») та Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») про стягнення 808 731,78 грн компенсації за несанкціонований відбір природного газу в березні 2017 року і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
2.          Цією постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 у справі № 925/1472/17 були встановлені, зокрема, такі обставини.
17.12.2015 ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» як замовник та ПАТ «Укртрансгаз» як оператор уклали між собою договір на транспортування природного газу № 1512000718, за умовами якого оператор зобов`язався надавати замовнику послуги з транспортування природного газу, а замовник - оплачувати їх на визначених у цьому договорі умовах. 
Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж як споживач і ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як постачальник уклали між собою такі договори постачання природного газу: 
- від 16.09.2016 № 2436/1617-ТЕ-36 на постачання природного газу споживачу для виробництва теплової енергії і надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;
- від 31.10.2016 № 2602/1617-БО-36 на постачання природного газу споживачу для виробництва теплової енергії для бюджетних установ/організацій;
- від 31.10.2016 № 2603/1617-КП-36 на постачання природного газу споживачу для виробництва теплової енергії для підприємств, організацій та інших споживачів (крім бюджетних установ/організацій).
Пунктом 2.1 вказаних договорів постачання природного газу була встановлена його кількість для постачання споживачу, у тому числі і на березень 2017 року, зокрема, за договором від 16.09.2016 № 2436/1617-ТЕ-36 в кількості 200 тис.куб.м, за договором від 31.10.2016 № 2602/1617-БО-36 в кількості 96 тис.куб.м і за договором від 31.10.2016 № 2603/1617-КП-36 в кількості 15 тис.куб.м.
Відповідно до пункту 3.2 договорів постачання природного газу від 16.09.2016 № 2436/1617-ТЕ-36, від 31.10.2016 № 2602/1617-БО-36 і від 31.10.2016 № 2603/1617-КП-36 споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в п. 2.1. цього договору, на наступний місяць. Обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період). Постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації (підтверджений обсяг природного газу по договору) шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену споживачем.
Пунктом 3.4 договорів постачання природного газу від 16.09.2016 №   2436/1617-ТЕ-36, від 31.10.2016 № 2602/1617-БО-36 і від 31.10.2016 №   2603/1617-КП-36 передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється відповідним актом приймання-передачі.
У пункті 3.8 договорів постачання природного газу від 16.09.2016 №   2436/1617-ТЕ-36, від 31.10.2016 № 2602/1617-БО-36 і від 31.10.2016 №   2603/1617-КП-36 їх сторони передбачили, що у разі, коли оператор газотранспортної системи за підсумками розрахункового періоду встановлює негативний небаланс за об`єктами споживача, споживач зобов`язаний у порядку, визначеному договором, оплатити постачальнику витрати на врегулювання такого небалансу, зокрема вартість наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування, а також всі інші витрати, пов`язані з врегулюванням постачальником небалансу в порядку, передбаченому пунктами 3-5 глави ХІV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493.
3.          03.03.2016 ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» як оператор ГРМ і Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж як споживач уклали між собою типовий договір розподілу природного газу №   08/241/Т-16, який відповідає Типовому договору розподілу природного газу, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 (зі змінами та доповненнями).
За умовами типового договору розподілу природного газу від 03.03.2016 №   08/241/Т-16 його сторони передбачили, що при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, вони зобов`язані керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. За відсутності у споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб споживача на відповідний календарний період споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із розподільної системи. Споживач, який не є побутовим, зобов`язаний самостійно контролювати власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу здійснити разом зі своїм постачальником заходи з коригування в установленому порядку підтвердженого обсягу або заходи із самостійного та завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання. Споживач зобов`язується не допускати несанкціонованого відбору природного газу. 
4.          24.02.2017 та 09.03.2017 ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» направив Кам`янському комунальному підприємству теплових мереж повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання № 26 і № 56, якими у зв`язку з відсутністю підтвердженого ліміту (номінацій) на березень 2017 року запропонував Кам`янському комунальному підприємству теплових мереж самостійно обмежити споживання природного газу до 01 березня 2017 року та підготувати до пломбування газоспоживне обладнання. Ці повідомлення були вручені вказаному підприємству 24.02.2017 та 09.03.2017 відповідно.
5.          Згідно з актом наданих послуг з розподілу природного газу за березень 2017 року ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» як оператор ГРМ надало Кам`янському комунальному підприємству теплових мереж як споживачу в березні 2017 року послуги з розподілу природного газу в кількості 42,839 тис.куб.м.
6.          Супровідним листом від 14.04.2017 № 4967/12 ПАТ «Укртрансгаз» направило ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» для оплати односторонній акт надання послуг балансування обсягів природного газу за березень 2017 року від 31.03.2017 № 03-17-1512000718-Баланс на суму 15 264 579,62 грн та рахунок від 31.03.2017 №03-17-1512000718- Баланс.
7.          ПАТ «НАК «Нафтогаз України» листом від 19.04.2017 № 26-3583/1.2-17 повернуло Кам`янському комунальному підприємству теплових мереж акти приймання-передачі природного газу за березень 2017 за договорами постачання природного газу від 16.09.2016 № 2436/1617-ТЕ-36, від 31.10.2016 № 2602/1617-БО-36 і від 31.10.2016 № 2603/1617-КП-36 через невиконанням цим підприємством п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 і не підтвердження у зв`язку з цим планових обсягів природного газу на березень 2017 року.
8.          ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підтвердило обсяг природного газу, що підлягав поставці Кам`янському комунальному підприємству теплових мереж у березні 2017 року, шляхом надання відповідної номінації. 
9.          Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж надало ПАТ «НАК «Нафтогаз України» погоджений з Кам`янською міською радою графік погашення заборгованості (остаточний розрахунок грудень 2020 року), складений на підставі наданої ПАТ «НАК «Нафтогаз України» довідки щодо заборгованості. 
10.          31.01.2017 ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як продавець, і ПАТ «Укртрансгаз», як покупець, уклали між собою договір про закупівлю природного газу № 1701001564-ВТВ, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця у січні-квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб і для забезпечення балансування, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.
Відповідно до п. 2.2 договору про закупівлю природного газу від 31.01.2017 №   1701001564-ВТВ загальний обсяг природного газу, який продавець зобов`язався передати покупцеві у січні-квітні 2017 року, становить 1   600   000 тис.куб.м, у тому числі у січні - 610 000 тис.куб.м, у лютому - 490   000 тис.куб.м, у березні - 310 000 тис.куб.м і у квітні - 190 000 тис.куб.м природного газу.
11.          Згідно з підписаним ПАТ «НАК «Нафтогаз України» і ПАТ «Укртрансгаз» актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на виконання договору про закупівлю природного газу від 31.01.2017 № 1701001564-ВТВ у березні 2017 року передало ПАТ «Укртрансгаз», а останнє прийняло 143 355 тис.куб.м природного газу 
12.          В 2019 році ПАТ «НАК «Нафтогаз України» і ПАТ «Укртрансгаз» були перейменовані на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») і на Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») відповідно.

Подання позовної заяви до суду.
13.          АТ «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовом до Кам`янського комунального підприємства теплових мереж про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в об`ємі 42,836 тис. куб. метрів та про стягнення 286 273,33 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна. 
14.          Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач у лютому 2017 року набув з газотранспортної системі без будь-якої правової підстави та договірних відносин з АТ «Укртрансгаз» природний газ, власником якого є позивач, що, на думку АТ «Укртрансгаз», свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання Кам`янського комунального підприємства теплових мереж повернути безпідставно набуте майно та стягнення вартості набутого майна у порядку статей 1212, 1213 ЦК України.

Розгляд справи судами.
15.          15.01.2020 рішенням Господарського суду Черкаської області, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020, відмовлено у задоволенні позову АТ «Уктрансгаз».
16.          Судові рішення мотивовані тим, що Кам`янське комунальне підприємство теплових мереж має договірні відносини з АТ «НАК Нафтогаз України», у спірний період спожило природний газ на підставі укладених з АТ «НАК «Нафтогаз України» договорів постачання природного газу. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умов, що є правовою підставою для застосування статті 1212 ЦК України.
Також суди вказали, що враховуючи положення договорів, укладених між відповідачем та третьою особою у справі, норми розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №   742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017», фактичне отримання природного газу відповідачем у березні 2017 року, то відповідно обсяги споживання природного газу відповідачем не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу.
Крім того, пред`явлення позивачем у позові разом двох альтернативних вимог до відповідача: про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно та про стягнення вартості такого майна, - не відповідає вимогам статті 1213 ЦК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.
А.           Доводи осіб, які подали касаційні скарги. 
17.          11.08.2020 АТ «Укртрансгаз» (скаржник-1) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу за вх. №   6344/2020 на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.01.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020, в якій наведено прохання скасувати ці судові рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
18.           У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «Укртрансгаз» зазначило пункт 3 частини другої та підпункти а, в пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а саме:
-   відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 1212, 1213 ЦК України у випадку несанкціонованого відбору природного газу. Водночас, скаржник-1 вказав, що до спірних правовідносин належить застосовувати висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6611/19, від 15.05.2019 у справі № 924/811/18, від 24.02.2020 у справі №   911/1036/19, від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 (щодо передумов для визнання зобов`язань договірними) та у постанові від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17 (щодо правового значення договору в контексті господарської операції та умов встановлення дійсного руху активу (природного газу) між постачальником і споживачем);- ця касаційна скарга, на думку скаржника, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з цього питання;
- справа № 925/1106/19 становить значний суспільний інтерес, оскільки предметом розгляду справи є безпідставне набуття природного газу з газотранспортної системи АТ «Укртрансгаз», яке, в свою чергу, зобов`язане було у спірний період здійснювати безпечне та безперебійне транспортування природного газу споживачам на всій території України та до країн Європейського Союзу;
-   справа має виняткове значення для АТ «Укртрансгаз», оскільки стосується правовідносин щодо несанкціонованого споживання природного газу з ГТС позивача, який в силу статті 7 Закону України «Про трубопровідний транспорт», як товариство, що мало на балансі та обслуговувало магістральні газопроводи, має важливе народногосподарське та оборонне значення.
19.          Скаржник-1 наголошує на тому, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій стосовно відбору природного газу відповідачем нібито за договорами постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України» не відповідають обставинам справи та не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами. 
20.          Також скаржник-1 вказав про порушення норм процесуального права з огляду на недослідження доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.    
21.          12.08.2020 АТ «НАК «Нафтогаз України» (скаржник-2) подав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу за вх.   №   6346/2020 на рішення Господарського суду Черкаської області від 15.01.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020, в якій наведено прохання скасувати ці судові рішення в частині відмови у стягненні вартості природного газу та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача 286 273,33 грн. 
22.          У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ «НАК «Нафтогаз України» зазначило пункт 1 частини другої та підпункти а, б, в пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а саме:
-   висновки судів попередніх інстанцій не відповідають позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, стосовно умов, необхідних для встановлення факту постачання природного газу;
-   справа становить значний суспільний інтерес, має виняткове значення для скаржника та касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з цього питання.
23.          АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що суди попередніх інстанцій, зробивши висновки про споживання відповідачем природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз України», вийшли за межі доказування у цій справі, що суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17. 
24.          Зазначає також скаржник-2 про відсутність доказів постачання природного газу з ресурсу АТ «НАК «Нафтогаз України», а також, що судами не досліджено фактичні обставини справи. 
Б.           Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
25.          06.10.2020 до Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на касаційні скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» та АТ «Укртрансгаз», в якому з посиланням на правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права наведено прохання залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.
А.             Щодо суті касаційних скарг.
26.          Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає про таке.
27.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
28.          Тому відхиляються доводи касаційних скарг, викладені у пунктах 19 і 24 цієї ухвали, так як це призведе до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
29.          Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржників із рішенням суду попередньої інстанції не підтверджує його незаконність, не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подані касаційні скарги фактично зводяться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржники вважають незаконним. Твердження скаржників, що рішення суду за наслідком розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є безпідставними, оскільки у поданих касаційних скаргах відсутнє посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.
30.          Відповідно до положень частини першої статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційних скарг тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження, тобто з підстав того, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
31.          За приписами пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
32.          В оскарженій постанові суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України.
33.          Скаржники у касаційних скаргах посилалися на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов щодо застосування положень статті 1212 ЦК України.
34.          Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
35.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
36.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).
37.          Надаючи оцінку доводам стосовно  відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції враховує таке. 
38.          Верховним Судом у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18 за позовом АТ «Укртрансгаз» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про зобов`язання повернути природний газ у певному обсязі або відшкодувати його вартість за подібних предмета та підстав позову вже було викладено висновок щодо питання застосування норм права у подібних даній справі правовідносинах. 
Так, Верховним Судом взято до уваги, що відповідно до Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 № 1064-р «Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року», розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017», АТ «НАК «Нафтогаз України» було зобов`язане видати номінації Комунальному комерційну підприємству Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» та Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго», відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком АТ «НАК «Нафтогаз України», а не його правом.
У постанові Верховного Суду у справі № 905/2248/18 констатовано, що, враховуючи встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Компанією своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій. Тобто видача Компанією номінацій є однією із гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. Водночас, визначений розпорядженням обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (зазначена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, від 05.03.2019 у справі №923/351/18).
39.          Відтак, доводи у частині відсутності висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються висновками Верховного Суду у постанові 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.
40.          Посилання скаржників на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу №   904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
41.          Посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, колегією суддів також не приймаються, з огляду на таке.
42.          У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що «саме по собі ігнорування (невиконання) НАК «Нафтогаз України» визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків».
43.          Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.
44.          При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
45.          Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені в постанові у справі № 826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як підстави касаційного оскарження ухвалених у даній справі судових рішень, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 925/1106/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.
46.          Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного суду в постанові від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19, і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.
47.          Також не беруться до уваги доводи скаржників про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.  
48.          Зазначеною вище постановою справу № 920/169/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доводам учасників справи. 
49.          Крім того, позовні вимоги у справі № 920/169/18 мотивовані тим, що спірні грошові кошти перераховані Відповідачці помилково із посиланням у графі призначення платежу відповідного платіжного доручення на договір, який між сторонами не укладався, чого не мало місця у цій справі, що переглядається.
50.          Також у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Однак, подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 925/1106/19, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями, як і відсутності договірних відносин у цій справі не встановлено.
51.          Відхиляються судовою колегією і посилання АТ «Уктрансгаз» на постанови Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/6611/19, від 15.05.2019 у справі № 924/811/18, від 24.02.2020 у справі № 911/1036/19, як на підставу, визначену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Зокрема, ці постанови ухвалені за інших предмета і підстав позову, встановлених судами обставин справи та інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, аніж у справі, що переглядається в касаційному порядку.
Так, предметом позову у справі № 910/6611/19 є визнання припиненими зобов`язань за підпунктом 4.1.23 пункту 4.1 договору оренди № 240-2011 та стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 1 558 336 грн, що пов`язано з виконанням кредитних зобов`язань. 
У справі № 924/811/18 позовні вимоги про стягнення 1 075 571 грн відшкодування вартості безпідставно набутого майна мотивовані тим, що між сторонами по справі у 2016 році виникли позадоговірні зобов`язання у зв`язку з проведенням позивачем будівельних робіт по капітальному ремонту вул. Заводської в смт. Сатанів по улаштуванню 2 540 кв.м дорожнього покриття, улаштування 108,3225 кв.м тротуару зі своїх матеріалів.
У справі № 911/1036/19 позов про стягнення 572 401,29 грн, з яких 514   501,60 грн безпідставно набутих коштів, 44 465,99 грн інфляційних втрат та 13 433,70 грн - 3% річних мотивовано помилково переплаченими коштами позивачем за договорами на виконання верхолазних робіт. 
Таким чином, правовідносини у справі № 925/1106/19 істотно відрізняються від правовідносин у перелічених вище справах та не є подібними.    
52.          Також колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання АТ «НАК «Нафтогаз України» розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», що обґрунтовані посиланням на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі №   904/5621/17 (позов про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення газопостачання). 
53.          Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
54.          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
55.          Також за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1,   2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого не знайшло підтвердження у поданих касаційних скаргах.

Б.           Висновки за результатами розгляду касаційних скарг.
56.          Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, та на підставі пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України в частині доводів про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.          Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за вх.   №   6344/2020 та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за вх.   №   6346/2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.06.2020 та рішення Господарського суду Черкаської області від 15.01.2020 у справі №   925/1106/19.

2.          Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В.Г. Пєсков
Судді                                                                                                    В.В. Білоус
                                                                                                    Л.Й. Катеринчук