Постанова 
Іменем України
 
30 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 482/48/19
провадження № 61-11020св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року                 у складі судді Чернякової Н. В.та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З., Темнікової В. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути з держави Україна в особі Головного управління  аціональної поліції в Миколаївській області на свою користь 5 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виплату зазначеної суми. 
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що він                є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному 14 грудня 2012 року слідчим відділенням Новоодеського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - Новоодеський ВП ГУ НП в Миколаївській області) до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                         № 12012160280000123, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває доосі, є неефективним та безрезультатним, а посадові особи вказаного органу чинять різні перепони                у здійсненні його прав, визначених Конституцією України та іншими законодавчими актами, що, у свою чергу, призводить до порушення його прав як потерпілого. Вважає, що бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у погіршенні його самопочуття, сильному пригніченні, розчаруванні та душевному стражданні, а тому відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», на його думку, є всі підстави для стягнення моральної шкоди. У ході розгляду справи по суті представник позивача зауважив, що відшкодування моральної шкоди має здійснюватися на загальних засадах відповідно до статей 1173, 1174 ЦК України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Єланецький районний суд Миколаївської області рішенням від 10 лютого             2020 року в задоволенні позову відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки під час розгляду справи не встановлено, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, а також причинний зв`язок між шкодою і протиправними діяннями відповідача. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Миколаївський апеляційний суд постановою від 24 червня 2020 року рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року залишив без змін.
 
Апеляційний судмотивував судове рішення тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року і направити справу на новий розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва за місцезнаходженням відповідачів. 
 
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій про те, що моральна шкода у цій справі має відшкодовуватися на підставі статей 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України, оскільки, звертаючись до суду, позивач зазначив, що моральна шкода має бути відшкодована на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», і саме цей Закон має бути застосованим до спірних правовідносин. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі ОСОБА_1 зазначив порушення судами норм процесуального права, а саме: суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
У червні 2020 року Головне управління Національної поліції у Миколаївській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилалось на те, що ці судові рішення є законними та обґрунтованими, оскільки кримінальне провадження, яке розслідувалося Новоодеським ВП ГУ НП в Миколаївській області, жодним чином не пов`язане із заподіянням шкоди майновим чи особистим правам ОСОБА_1 , з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди взагалі. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, унаслідок якого слідчим суддею постановленні ухвали, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності, оскільки саме по собі скасування процесуальної постанови слідчого не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання шкоди.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
20 серпня 2020 року справа № 482/48/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що у провадженні СВ Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження                                      № 12012160280000123, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань           14 грудня 2012 року на підставі повідомлення Господарського суду Миколаївської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, за фактом порушення вимог законодавства при ліквідації СЗАТ «Хлібороб».
 
Постановою слідчого СВ Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області Пушкаревського С. В. від 09 березня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено       у визнанні його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.
 
12 березня 2013 року ОСОБА_1 був допитаний як свідок.
 
09 березня 2013 року слідчий прийняв рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.
 
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого, позивач звернувся до прокуратури Новоодеського району Миколаївської області, де за результатами розгляду звернення 16 січня 2015 року постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 12012160280000123 скасовано, матеріали кримінального провадження направлено до СВ Новоодеського РВ УМВС України для подальшого розслідування. 16 листопада 2015 року прокурор Новоодеського району Миколаївської області надіслав начальнику Новоодеського ВП ГУ НП                               в Миколаївській області вказівки у кримінальному провадженні                                           № 12012160280000123.
 
Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області      від 06 липня 2016 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 зобов`язано слідчих Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області виконати вказівки прокурора, надані в межах вказаного кримінального провадження. У зв`язку з цим прокурор у кримінальному провадженні 22 серпня 2016 року на адресу начальника СВ Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області надіслав вказівки у кримінальному провадженні № 12012160280000123.
 
14 вересня 2017 року позивач був допитаний як потерпілий у вказаному кримінальному провадженні, про що свідчить протокол допиту потерпілого.
 
Ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року зобов`язано слідчого СВ Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області Кукурудзу Я. А. розглянути клопотання позивача про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
 
У зв`язку із зазначеним слідчий СВ Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області Кукурудза Я. А. постановою від 26 січня 2018 року частково задовольнив клопотання ОСОБА_1 .
 
Вказана постанова слідчого ухвалою слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2018 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 скасована, слідчого зобов`язано розглянути клопотання позивача із зазначенням у постанові, в якій частині клопотання підлягає задоволенню, а в якій не підлягає.
 
На виконання вимог цієї ухвали слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області, 02 липня 2018 року слідчий виніс відповідну постанову про часткове задоволення клопотання ОСОБА_1 , яку ухвалою слідчого судді від 03 серпня 2018 року скасована та зобов`язано слідчого СВ Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області Кукурудзу Я. А. розглянути клопотання позивача від 05 жовтня 2017 року.
 
20 жовтня 2019 року т.в.о. начальника СВ Новоодеського ВП ГУ НП України                  в Миколаївській області пряйняв постанову про відмову у залученні ОСОБА_1 як потерпілого у кримінальному провадженні № 12012160280000123 та визнано його свідком у цьому провадженні.
 
31 жовтня 2019 року постановою т.в.о. начальника СВ Новоодеського ВП ГУ НП України в Миколаївській області кримінальне провадження                                                    від 14 грудня 2012 року № 12012160280000123 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення закрито та внесено відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
 
Вказані обставини свідчать про те, що на час розгляду справи судами попередніх інстанцій кримінальне провадження закрито, до того ж суд апеляційної інстанції встановив, що в матеріалах кримінального провадження № 12012160280000123 немає постанови слідчого про визнання ОСОБА_1 потерпілим.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;            2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,         є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                 у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права           в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Згідно з частинами першою та шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
 
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
 
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду,                  а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
 
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як                              з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між прийняттям постанов та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, місцевий суд, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. 
 
У зв`язку з цим доводи скарги про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування йому моральної шкоди, не дали належної оцінки доказам, доданим до позовної заяви, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не входить до компетенції Верховного Суду. 
 
Аргументи касаційної скарги про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про те, що моральна шкода у цій справі має відшкодовуватися на підставі статей 1166, 1167, 1174,1176 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки суди, встановивши, що позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти, обґрунтовуючи свої вимоги діями/бездіяльністю посадових осіб СВ Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області щодо проведення розслідування в кримінальному провадженні, в якому він є потерпілим                            з 2012 року, при цьому посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», дійшли правильного висновку про те, що цей Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 
 
Доводи про те, що суд встановив обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, також є безпідставними, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження цих обставин.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, й підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 10 лютого           2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	В. С. Жданова	
 	 	
 	Є. В. Коротенко