ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 380/5202/20
адміністративне провадження № К/9901/25497/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №380/5202/20
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправними бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року (суд у складі судді-доповідача - Кухар Н.А.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року (суд у складі колегії: головуючого судді - Гуляка В.В., суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації, в якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік відповідно до положень ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
1.2. зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у розмірі, передбаченому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у 2014 році, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням проведених виплат.
2. Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху, відповідно до ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169 КАС України, у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду і відсутністю заяви про поновлення такого строку, та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
3. На виконання вимог вказаної ухвали суду від 07 липня 2020 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про поновлення строку для звернення до суду. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що про протиправну бездіяльність відповідача у 2014 році позивач дізнався лише 24.06.2020 року з державного реєстру судових рішень та коли отримав відповідь від відповідача. Також позивач зазначив, що бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.
4. Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації про визнання протиправними бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу відповідно до п.9 ч.4 ст.169, ч.2 ст.123 КАС України.
5. Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 30 липня 2020 року виправлено описки в ухвалі судді від 24.07.2020 року про повернення позовної заяви, шляхом внесення виправлень в описову частину цієї ухвали.
6. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року залишено без змін.
7. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що обставини, викладені позивачем  у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду, не можна вважати поважними. Твердження апелянта про  те, що встановлені Кодексом адміністративного судочинства України строки на звернення до суду не застосовуються у справах, що стосуються соціального захисту населення, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
9. Касаційна скарга мотивована тим, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу у повному розмірі грошової допомоги до 5 травня є триваючою і тривала до винесення рішення Конституційним Судом України від 27.02.2020 року у справі №3-р/2020. Касатор, із посиланням на практику  Верховного Суду, вказує, що строк звернення до суду не застосовується до правовідносин, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальний захист.
10. Верховний Суд ухвалою від 22 жовтня 2020 року відкрив провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою.
11. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
12. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
13. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
14. Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних.
15. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на наступне.
16. У Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.
17. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).
18. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом у липні 2020 року та оспорює бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік у розмірі, передбаченому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту».
Як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій, спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач міг дізнатись у квітні-травні 2014 року при отриманні щорічної допомоги до 5 травня.
Відтак, посилання касатора на триваючий характер бездіяльності відповідача щодо невиплати разової допомоги до 5 травня за 2014 рік у тому розмірі, який, на думку позивача, мав бути йому нарахований, є необґрунтованими.
19. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що на дані спірні правовідносини поширюються вимоги щодо шестимісячного строку для звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2014 рік та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату такої допомоги.
20. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
21. З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
22. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
23. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року по справі №380/5202/20 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       С.Г. Стеценко
                                                                      А.І. Рибачук