Справа № 759/11864/20                                                   Головуючий 1 інстанція- Величко Т.О.
Провадження № 22-ц/824/13805/2020                             Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України

16 грудня 2020 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 вересня 2020 року у справі за  позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про стягнення аліментів на утримання дитини,-
в с т а н о в и в:
 
У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що із 25 листопада 2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 12 січня 2011 року. Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення живе з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, із 2011 року не бере участі у вихованні дитини та мінімальної участі у її утриманні. Вказувала, що дитина щомісячно потребує наступних витрат: на харчування близько 3500 грн., одяг та засоби догляду і гігієни - 1500грн., логістику - 500 грн., комунальні платежі - від 500 до 1000 грн., а також додаткових витрат на її професійне заняття у школі спортивних бальних танців і участь у змаганнях 2000 грн., придбання книг і засобів телекомунікації 1000 грн., встановлення дівчинці брекет-системи 20000 грн., які вона невзмозі самостійно забезпечити. Відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має, а тому повинен сплачуватиаліменти у твердій сумі 5000 грн.
У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісяця та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6930 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 вересня 2020 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць.Стягнуто із ОСОБА_1  на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення
                                                                        -  2  -
для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.
Скарга мотивована тим, що судом не було враховано наявність у нього на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, статус його родини як багатодітної. Суд не звернув увагу на його матеріальний стан як і на те, що він добровільно сплачував аліменти на доньку ОСОБА_5 . Стягнення аліментів у розмірі 5000 грн., які перевищують його заробіток 4800 грн., порушує його права. Суд помилково включив до розміру аліментів додаткові витрати на заняття у школі спортивних бальних танців і участь у змаганнях, стягнення яких врегульовано ст.185 СК України. Рішення суду не є мотивованим, а грунтується на припущеннях. Суд не врахувавав та не дав оцінки його доводам, наведеним у відзиві на позов, що призвело до порушення його прав на справедливий суд, передбачених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.
Позивачка ОСОБА_2 в особі представника адвоката Василевської К.М. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно визначив аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісяця, а доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Відповідач подав відповідь на відзив, в якому навів заперечення проти доводів, викладених позивачкою у відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з його присутністю вирішене в ухвалі апеляційного суду про призначення справи до розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін
                                                                        -  3  -
випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , Після розлучення донька проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання доньки сторін до її повноліття.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону, зокрема ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Проте, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром аліментів з наступних підстав.
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Ухвалюючи рішення, суд не врахував наведених вимог закону та не з`ясувавобставин, що мають значення для справи,зокрема матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини. Суд не звернув увагу на заробіток відповідача, який становить 4800 грн., що унеможливлює визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., як і на наявність на утриманні у відповідача двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до приписів ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.
Водночас, згідно ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на
                                                                        -  4  -
загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Як вище вказувалося, у справі міститься довідка про доходи відповідача, згідно якої його сукупний щомісячний заробіток становить 4800 грн. Доказів про наявність підтверджених інших доходів матеріали справи не містять. За таких обставин визначення аліментів у розмірі 5000 грн. суперечить наведеним вимогам закону.
Наведені вище обставини були зазначені відповідачем у відзиві на позов, а відтак суд першої інстанції мав дати їм оцінку, проте не зробив цього, порушившиприписи ст.263 ЦПК України щодо законності і обгрунтованості судового рішенння та положення п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, згідно якої у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасником справи.
Мотивованість та обгрунтованість рішення є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно якої кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Такі ж вимоги щодо обгрунтування судових рішень і необхідності відповіді на доводи сторін містить і практика Європейського суду з прав людини, яка вказує, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів не відповідає обставинам справи та вимогам закону і підлягає зміні.
Позивачкою заявлено вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що є її правом згідно ч.3 ст.181 СК України.
Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, колегія суддів враховує обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України, зокрема наявність у відповідача окрім доньки ОСОБА_5 ще двох малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також дохід відповідача, щомісячний заробіток якого згідно довідки становить 4800 грн. (а.с.68).
Окрім того, колегія враховує приписи ч.2 ст.182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
                                                                        -  5  -
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно Закону України «Про  Державний бюджет України на 2020 рік» станом на час ухвалення оскаржуваного рішення прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років був встановлений у розмірі 1859 грн., для дитини від 6 до 18 років - у розмірі 2318 грн.
З урахуванням встановлених обставин та вимог закону, колегія суддів визначає аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1159 грн. на місяць на дитину до досягнення нею повноліття, що становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років тавідповідає обставинам справи та вимогам закону.
Такий розмір аліментів співвідноситься із розміром отримуваного відповідачем заробітку та є пропорційним його обов`язку надавати утримання іншим двом дітям, права яких не повинні ущемлятися при стягненні аліментів на доньку ОСОБА_5 .
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність врахування при визначенні розміру аліментів факту перебування на його утриманні непрацездатних батьків безпідставні, поскільки всупереч положенням ст.60 ЦПК України відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що його батьки потребують утримання і у зв`язку із такою потребою знаходяться на його утриманні, зокрема не надав доказів, що батьки не отримують пенсії, чи отримують її в меншому розмірі, ніж перебачено чинним законодавством, чи що вони перебувають на обліку в органах соціального захисту як малозабезпечені особи, які потребують допомоги, догляду тощо. Як і не надав доказів, що рішенням суду з нього на користь батьків стягнуто аліменти.
Це ж стосується посилань скаржника на наявність на його утриманні доньки дружини від іншого шлюбу ОСОБА_10 , оскільки закон не покладає на відповідача обов`язок її утримувати. Такий обов`язок за законом несуть батьки дівчинки.
Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 містить клопотання про покладення на позивачку витрат на правничу допомогу, однак відповідачем не надано доказів понесення ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Щодо понесених сторонами судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, то це питання при ухваленні рішення судом взагалі не вирішувалося, що у свою чергу свідчить про наявність підстав для ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення за наявності відповідного звернення сторін.
Викладені у позові ОСОБА_2 доводи про необхідність врахування при визначенні розміру аліментів того, що донька сторін ОСОБА_5 відвідує школу спортивних бальних танців, приймає участь у змаганнях, потребує встановлення брекет-системи за 20000 грн., колегія суддів відхиляє як необгрунтовані. В даному випадку позивачка має право в установленому законом порядку відповідно до приписів ст.185 СК України вирішити питання про участь батька у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини у якості аліментів.
Викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи позивачки про те, що поведінка відповідача не відповідає принципу добросовісності, адже очевидним є факт умисного приховування ним своїх доходів для уникнення обов`язку утримання дитини, колегія суддів відхиляє як бездоказові та такі, що грунтуються на припущеннях. Посилаючись на вказані обставини позивачка всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які
                                                                        -  6  -
покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала до суду першої інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що відповідач має інші офіційні доходи, з яких сплачує податок, або що його місячний заробіток більший, ніж вказно у довідці, а також про розмір таких доходів. Як і не надала доказів про придбання відповідачем рухомого чи нерухомого майна, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму. Відповідно суд позбавлений можливості як встановити факт отримання таких доходів відповідачем і обрахувати їх розмір, так і взагалі встановити правомірність та законність їх отримання відповідачем. 
Рішення суду не може грунтуватися на припущеннях.
Решта доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу враховані судом при перегляді справи і зміні рішення.
Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із зміною судового рішення та частковим задоволенням апеляційної скарги суд змінює розподіл судових витрат і покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Окрім того, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України понесені відповідачем витрати на сплату судового збору компенсуються за рахунок держави пропорційно розміру задоволених вимог скарги.
Позивачка ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути витрати на правничу допомогу, зокрема за підготовку та подачу даного відзиву. Підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні з огляду на неподання разом із відзивом належних доказів (квитанції, чеки, приходні ордери тощо) про понесення позивачкою вказаних витрат.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволити частково.
Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 вересня 2020 року змінити, стягнувши із ОСОБА_1 (мешкає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (мешкає: 

АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1159 гривень щомісяця, починаючи із 20 липня 2020 року до досягнення дітиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір в розмірі 500 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Сплачений  ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 500 гривень компенсувати за рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

            Головуючий 

Судді: