ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Херсон

справа № 648/4931/16
провадження № 22-ц/819/508/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Павловська Ю.О	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Кусік І.В. від 26 грудня 2019 року у справі 
1.за позовом   ОСОБА_2  до  ОСОБА_1 про   визнання  права   власності на  частку  в  житловому  будинку;  
2.за  зустрічним позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про  визнання  недійсним  свідоцтва   про  право  власності  на  нерухоме  майно та визнання права влсності на будівлю; 
3.за позовом    ОСОБА_1 до   Білозерської селищної   ради Херсонської   області,   ОСОБА_3 ,   ОСОБА_2 ,  про  скасування  рішень  та  визнання  недійсним  свідоцтва  про право власності на  нерухоме майно; 
4. за позовом ОСОБА_2 до    ОСОБА_1 ,  Реєстраційної  служби  Білозерського  районного  управління  юстиції,   Комунального підприємства  «Херсонське  бюро  технічної  інвентаризації»,  Головного управління   Держгеокадастру  у   Херсонській області  про визнання  недійсним рішення  про  державну  реєстрацію права   власності на житловий будинок,  скасування  державної  реєстрації земельної   ділянки; 
5.за  позовом  ОСОБА_2   до  Білозерської  селищної ради   Херсонської області,   третя особа:   ОСОБА_1 ,  про визнання   недійсним  рішення  виконавчого  комітету  Білозерської  селищної  ради  Херсонської  області;  
6.за  позовом ОСОБА_2 до Білозерської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення селищної ради,

ВСТАНОВИВ:

1.У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в житловому будинку.
Позов мотивовано тим, що вона з 04.11.2005 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 .
З 2007 року вона з чоловіком проживала в житловому будинку АДРЕСА_1 , зазначеному в плані під літ. Б, загальною площею 38,1 кв.м. , який складав частину домоволодіння  АДРЕСА_1 , належне батьку чоловіка– ОСОБА_5 , який також проживав в ньому на той час.
В період з 2007 по 2008 роки в результаті спільної праці, за грошові кошти членів сім`ї та власні кошти в будинку літ. Б по  АДРЕСА_1   була здійснена реконструкція (капітальний ремонт), зокрема: перебудова житлових кімнат та ванної кімнати, туалету, виконані шпаклювання стін, вирівнювання (стяжку) підлоги, провели електрику, встановили металопластикові вікна, міжкімнатні та вхідні двері (2 шт.), здійснили перекриття даху, провели каналізацію, газове опалення, встановили радіатори обігріву та газовий котел, яких на час їх вселення не було.
Таким чином, змінилася вартість будинку літ. Б в сторону збільшення, змінилася загальна та жила площа будинку, зовнішній вигляд, змінився склад об`єктів домоволодіння. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, заповівши будинок зазначений під літ. Б по АДРЕСА_1 її чоловіку – ОСОБА_4 , який звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, так і не встигнувши оформити право власності на спадщину. За життя чоловік заповіту не писав, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона, позивачка, та його син від першого шлюбу ОСОБА_1 .
У зв`язку з тим, що  будинок під літ. Б був реконструйований за її участі у спільній праці членів сім`ї за належні їй грошові кошти, вартість будинку значно збільшилася, тож позивачка вважає що має право на частку домоволодіння, яка не може входити до складу спадщини після смерті чоловіка. 
Зважаючи на вищевикладене,   ОСОБА_2 просила суд: визнати за   нею право власності на частку у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розмір якої визначити за допомогою судової будівельно-технічної експертизи.
       
2.У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання за ним права власності на спірне майно. 
Подання даного зустрічного позову пов`язує з тим, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Виконкому Білозерської селищної ради № 63 від 22.06.1989 року, ОСОБА_5 на праві власності належало домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці площею 1259 кв.м., що підтверджується актом обстеження від 03 червня 1989 року. 
Відповідно до документів 1989 року на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 належав лише один житловий будинок під літ. «А».
Рішенням Виконкому Білозерської селищної ради № 66 від 30.05.1991 року за ОСОБА_4 було визнано право особистої власності на самовільно побудований двоповерховий житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 25 від 27.02.1992 року було вирішено: відрізати земельну ділянку в АДРЕСА_1 , громадянина ОСОБА_5 у зв`язку з відмовою; наділити земельну ділянку в АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_4 у зв`язку з вводом двоповерхового житлового будинку; видати громадянину ОСОБА_4 акт відводу та встановлення меж присадибної земельної ділянки площею 0,06 га. 
Тобто, відповідно до діючого на той час законодавства, ОСОБА_4 набув право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та право користування земельною ділянкою площею 0,06 га.
Довідкою Виконкому Білозерської селищної ради народних депутатів № 56 від 20.08.2002 року підтверджується, що площа земельної ділянки під домоволодінням по по АДРЕСА_1 складає 559 кв.м.
Відповідно до матеріалів БТІ, з яких вбачається, що вони достеменно виготовлені станом на зазначену в них дату (додаток № 10 - аркуші 23-27 інвентарної справи на домоволодіння по   АДРЕСА_1 ), склад домоволодіння  по АДРЕСА_1 , яке займало площу 559 кв.м., у тому числі під будівлями - 190 кв.м. був наступним: житловий будинок літ. «А», уборна літ. «Б», кочегарка літ. «В», літня кухня літ. «Г», навіс літ. «Д», майстерня літ. «Е», гараж літ. «Ж», №1 відмостка, № 2 забор, погріб під двором.
Матеріали обох витребуваних судом інвентарних справи не містять відомостей про те, на підставі чого в подальшому в них (матеріалах інвентарних справ) частина господарських будівель домоволодіння по АДРЕСА_1 , зокрема, будівлі літньої кухні (літ. «Г») площею 7,7 х 4,97 кв.м., навісу літ. «Д» площею 1.6 х 7,7 кв.м. та кочегарки (літ. «В») площею 2,82x1,73 кв.м. чомусь не були зазначені в свідоцтві на право власності ОСОБА_4 , а натомість, увійшли до складу сусіднього домоволодіння по   АДРЕСА_1 , а в подальшому ще й перетворилися на житловий будинок.
Не містять матеріали інвентарних справ також і відомостей про те, внаслідок чого в бік збільшення змінилася конфігурація та площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 за рахунок зменшення площі та зміни конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Таким чином, набувши право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , та право користування земельною ділянкою певної конфігурації та площі, визначеної рішенням Виконкому Білозерської селищної ради № 25 від 27.02.1992 року та актом відводу та встановлення меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 від «03» березня 1992 року, ОСОБА_4 набув право власності на житловий будинок з усіма господарськими спорудами, призначеними для його обслуговування, у т.ч. будівлі літньої кухні (літ. «Г») площею 7,7 х 4,97 кв.м., навісу літ. «Д» площею 1,6 х 7,7 кв.м. та кочегарки (літ. «В») площею 2,82x1,73 кв.м., незалежно від того, увійшли чи ні ці господарські споруди до переліку, наведеного в свідоцтві на право власності.
Як наслідок, за договором дарування від «06» березня 2003 року у власність ОСОБА_1 перейшла в цілому домобудівля за адресою АДРЕСА_1 , тобто відбувся перехід як права власності на всі господарські будівлі, призначені для обслуговування житлового будинку, так і права користування земельною ділянкою у розмірах, набутих попереднім землекористувачем ( ОСОБА_4 ) відповідно до діючого на той час законодавства.
Зважаючи на вищевикладене, з урахуванням наявності спору щодо власника та складу домоволодіння за вищевказаною адресою, ОСОБА_1 просив суд:
1. визнати недійсним свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 03.11.2008 року, видане на ім`я ОСОБА_5 ;
2. визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю літ. «Б» з прибудовами «б», «б 1» та погрібом, розташовані за адресою АДРЕСА_2 , які в технічному паспорті БТІ від 20.11.2008 року, виданому на ім`я ОСОБА_5 , позначені як складові домоволодіння по АДРЕСА_2 .

3.У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білозерської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про скасування рішень та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Позов мотивований тим, що відповідно до ст. 132 ЦК УРСР 1963 року, чинного станом на 1991-2003 роки, приналежністю є річ, призначена служити головній речі і зв`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.
Таким чином, набувши право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 та право користування земельною ділянкою певної конфігурації та площі, визначеної рішенням Виконкому Білозерської селищної ради № 25 від 27.02.1992 року та актом відводу та встановлення меж земельної ділянки по   АДРЕСА_2 від 03 березня 1992 року,   ОСОБА_4 набув право власності на житловий будинок з усіма господарськими спорудами, призначеними для його обслуговування, у т.ч. будівлі літньої кухні (літ. «Г») площею 7,7 х 4.97 кв.м., навісу літ. «Д» площею 1,6 х 7.7 кв.м. та кочегарки (літ. «В») площею 2,82x1,73 кв.м., незалежно від того, увійшли чи ні ці господарські споруди до переліку, наведеного в свідоцтві на право власності. Як наслідок, за договором дарування від 06 березня 2003 року у власність ОСОБА_1 перейшла в цілому домобудівля за адресою АДРЕСА_2 , тобто відбувся перехід як права власності на всі господарські будівлі, призначені для обслуговування житлового будинку, так і права користування земельною ділянкою у розмірах, набутих попереднім землекористувачем ( ОСОБА_4 ) відповідно до діючого на той час законодавства.
Натомість, рішенням Виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 75 від 25.05.2006 року було вирішено: визнати житловим будинком літню кухню розміром 7,7 х 4,97 з сіньми розміром 7,7 х 1,6 м по   АДРЕСА_1 на ім`я громадянина   ОСОБА_5 ». Тобто, фактично, належні позивачу будівлі літньої кухні (літ. «Г») площею 1,1 х 4,97 кв.м. та навісу літ. «Д» площею 1,6 х 7,7 кв.м., розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 визнав житловим будинком, який належить на праві власності іншій особі ( ОСОБА_5 ) та розташований за іншою адресою.
Пунктом 3.7. рішення № 50 від 24.04.2008 року Виконавчий комітет Білозерської селищної ради фактично продублював власне рішення 2006 року. 
Пунктом 5 рішення № 63 від 29 травня 2008 року Виконавчий комітет Білозерської селищної ради вирішив оформити право власності на домоволодіння, господарські будівлі та споруди на ім`я   ОСОБА_5   по АДРЕСА_1 .
А пунктами 1.16 та 3.21 рішення № 124 від 30 жовтня 2008 року Виконавчий комітет Білозерської селищної радиузаконив за   ОСОБА_5 прибудову до житлового будинку літ. «Б» за адресою АДРЕСА_2 (за   ОСОБА_5 узаконено прибудову до літньої кухні позивача (літ. «Г» за адресою АДРЕСА_2 ); визнав кухнею приміщення 2-1 в житловому будинку літ. «Б» за адресою АДРЕСА_2 (визнав кухнею приміщення 2-1 в літній кухні позивача (літ. «Г») за адресою АДРЕСА_2 .
Всі вищевказані рішення Виконавчого комітету Білозерської селищної ради ОСОБА_1 вважає протизаконними, оскільки вони грубо порушують його право власності та сприяли оформленню на сторонню особу права власності на належне позивачу майно; по-друге, прийняті всупереч встановленої законодавством процедури та за межами компетенції виконавчого органу місцевого самоврядування. Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_6 просив суд визнати незаконним та скасувати:
-пункт 3 рішення виконкому Білозерської селищної ради № 63 від 29.05.2008 року «Про оформлення права власності»;
-рішення виконкому Білозерської селищної ради № 75 від 25.05.2006 року «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву»;
-пункт 3.7 рішення виконкому Білозерської селищної ради № 50 від 24.04.2008 року «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву»;
-пункт 1.16 рішення виконкому Білозерської селищної ради від 30.10.2008 року № 124 «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву»;
-пункт 3.21 рішення виконкому Білозерської селищної ради від 30.10.2008 року № 124 «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву»;
-свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.11.2008 року, видане на ім`я ОСОБА_5 ;

4.У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції, Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації», Головного управління держгеокадастру  в Херсонській області про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Свій позов мотивувала тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка   ОСОБА_4 , який помер   ІНФОРМАЦІЯ_2 і вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до ст. 1269,1270 ЦК України. Спадщина в цілому складається з житлового будинку, розташованого за адресою:   АДРЕСА_1 , зазнач на плані під літ. Б, житловою площею 38,1 кв.м, загальною площею 105,0 кв. м. Будинок чоловік успадкував за заповітом після смерті батька – ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений житловий будинок під літ. Б належав ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності від 03.11.2008р., виданого на підставі рішення виконкому Білозерської селищної ради від 29.05.2008р. Даний будинок (літ. Б) був визнаним житловим будинком на підставі рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 24.04.2008р. №50. До цього дня будівля обліковувалася в технічній документації як літня кухня, і складала частину домобудівлі по АДРЕСА_1 . Згідно технічної документації житловий будинок під літ. Б в цілому складається з житлової кімнати 1, кухні 2, житлової кімнати 3, прибудови І, коридору II, туалету III. кімнати IV, коридору V.
Зважаючи на те, що між нею та іншим спадкоємцем ОСОБА_1 , виник спір щодо спадкового майна, 15.12.2016р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частину домоволодінні, виходячи із її участі у спільній праці, як члена сім`ї, та розмірі фактичного внеску в набуття майна, у тому числі за рахунок коштів, які є її особистою приватною власністю.
Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом. В підтвердження реєстрації за ним права власності на об`єкти нерухомого майна, останній  надав до суду:копію технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по   АДРЕСА_2 копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по   АДРЕСА_1 .З наданих відповідачем документів вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та зазначений на плані під літ. Б, що входить до складу спад після смерті ОСОБА_4 , був протиправно зареєстрований 09.10.2 державним реєстратором  Сухановим Дмитром Миколайовичем  за відповідачем ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно літня кухня під літ. Г домоволодіння АДРЕСА_1 . Підставою для внесення запису про право власності на домоволодіння Рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) 07.11.2016р., чомусь прийняте пізніше ніж проведена сама реєстрація.
Крім того, з витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка площею 0,0546 га по   АДРЕСА_1 зареєстрована 29.08.2016 року, кадастровий номер земельної ділянки 6520355100:03:001:0545, і фактично розташована під житловим будинком літ. Б, який є, як зазначено вище, складовою частиною домоволодіння АДРЕСА_1 , і входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_2 вважає, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, зокрема на літню кухню під літ. Г домоволодіння   АДРЕСА_1 за   ОСОБА_1 та державна реєстрація земельної ділянки (кадастровий номер 6520355100:03:001:0545) за цією ж адресою в межах зазначених в кастовому плані, проведені незаконно, без належних на те правових підстав, з внесенням до реєстрів неправдивих відомостей. Незаконність реєстрації вказаних об`єктів полягає в наступному.
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності за ОСОБА_1 на домоволодіння   АДРЕСА_1 зазначено договір дарування серія ВЕВ №980090, посвідчений приватним нотаріусом Луб`янським А.В. 06.03.2003 року. Однак, зі змісту даного договору дарування ВЕВ №980090 вбачається, що даритель   ОСОБА_4 подарував, а обдарований   ОСОБА_1 прийняв в дар домобудівлю, що розташована за адресою:   АДРЕСА_1 , яка в цілому складалася з житлового будинку літ. А житловою площею 74, 1 кв. м, туалету літ. Б, котельна літ. В, гараж літ. Г, сарай-майстерня літ. Д, котельня №1, огорожа №2, зливна яма №3. Тобто, про літню кухню під літ. Г у вказаному договорі дарування не йдеться взагалі. Відповідач ОСОБА_1 не отримував в дар від ОСОБА_4 вказаний об`єкт. Крім того, як вбачається з технічної документації на момент укладення даного договору дарування такого об`єкта нерухомості як літня кухня під літ. Г за вказаною адресою АДРЕСА_2 взагалі не існувало, тому право власності на даний об`єкт не могло бути зареєстровано за даною особою з вказаних підстав.
Крім того, в наданій ОСОБА_1 копії технічної документації у цивільній справі №648/4931/16-ц за зустрічним позовом, за адресою: АДРЕСА_1 значиться літня кухня під літ. Г. Проте, підстави внесення в технічну документацію відомостей про даний об`єкт за вказаною адресою відсутні. Крім того, невідоме походження даної технічної документації, з її змісту неможливо встановити виконавця технічної документації, в ній відсутні відомості про посаду та прізвище виконавця. Дана документація не погодження з начальником БТІ, що підтверджується відсутністю підпису останнього на титульному аркуші, що свідчить про фіктивність такої документації.
Також, з матеріалів інвентарної справи на домоволодіння   АДРЕСА_1 , витребуваної судом під час розгляду цивільної справи №648/4931/16-ц, вбачається, що вищезгадана технічна документація в матеріалах даної інвентарної справи відсутня.Тобто, має місце факт виготовлення технічної документації невідомою особою, з внесенням до документації неправдивих відомостей, і як наслідок, незаконна реєстрація права власності на даний об`єкт.
Крім того,   ОСОБА_1 , який народився у 1978 році, не міг побудувати літню кухню під літ. Г у 1960 році, як зазначено у вищезгаданій фіктивній технічній документації, і за договором чи іншими правочинами право власності на вказаний неіснуючий об`єкт (літню кухню літ. Г) відповідач ОСОБА_1 не набував. ОСОБА_2 припускає, що саме згадана технічна документація, яка містить неправдиві відомості та суперечить документам інвентарної справи на домоволодіння  АДРЕСА_3 , яка складена невідомою та не уповноваженою на те особою, стала для державного реєстратора підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_1 літньої кухні літ. Г домоволодіння АДРЕСА_1 , 29.08.2016 р . за вказаною адресою по АДРЕСА_1 була зареєстрована земельна ділянка (кадастровий номер 6520355100:03:001:0545). Виходячи з параметрів даної земельної ділянки згідно кадастрового плану, вона частково знаходиться під житловим будинком літ. Б, що є складовою частиною домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , який входить до складу вказаної спадщини.
Як зазначалося раніше, право власності на житловий будинок під літ. Б по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 набув на підставі рішення виконкому Білозерської селищної ради від 29.05.2008р. До цього дня дана будівля обліковувалася як літня кухня, і з 1989 року складала частину домобудівлі по АДРЕСА_1 , що підтверджується технічною документацією з інвентарної справи 1989 року.
Таким чином, вказана земельна ділянка не могла бути зареєстрована за вказаною адресою по АДРЕСА_2 в межах зазначених в її кадастровому плані, так даній ділянці знаходиться нерухоме майно, зокрема житловий будинок під літ. Б, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до змісту ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають в  осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Згідно п. 6 Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015р. №1127 (в редакції чинній на час проведення реєстрації), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав.Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації і державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майні Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до чинного законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.
Державний реєстратор у разі наявності у нього паперових носіїв інформації використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації (п.12).У разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у і числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єкту нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництві формує реєстраційну справу відповідно до законодавства (п.20).За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації (п. 18).
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд:
1.визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , індексний номер 32240875 від 07.11.2016 року, прийняте державним реєстратором Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Сухановим Дмитром Миколайовичем;
2.скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 09.10.2016 року, номер запису про право власності 17301466;
3.скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0546 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6520355100:03:001:0545 у Державному земельному кадастрі, проведену Відділом Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області 29.08.2016 року;

5.У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Білозерської селищної ради Херсонської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 134 від 27.11.2008 року (том 1 а.с 174-175).
Свій позов мотивувала тим, що рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 27.11.2008р. № 134, що знаходиться в матеріалах інвентарної справи, було скасовано п. 1.18 рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради №23 28.02.2008р. "Про порядок розгляду заяв громадян по індивідуальному будівництву",  як такий, що суперечить чинному законодавству. В результаті скасування Білозерською селищною радою п. 1.18 власного рішення №23 від 28.02.2008р., яке є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування, добудовані ОСОБА_2 приміщення будинку літ. Б по АДРЕСА_1 обліковуються в інвентарній справі як самочинно збудовані, і право власності на них, як на об`єкт нерухомості, не набуте.
Про існування зазначеного рішення до моменту ознайомлення з матеріалами інвентарної справи її представником, тобто до 17.05.2017р., вона не знала і не могла знати, так як вказане рішення № 134 від 27.11.2008р. приймалося Білозерською селищною рад без її відома, і воно не було для неї загальнодоступним. Відомості щодо нерухомого майна, що містяться в інвентарній справі відносяться до інформації з обмеженим доступом і не надаються особі, за якою таке майно не зареєстроване.
ОСОБА_2 вважає, що рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради 27.11.2008р. № 134 про скасування п.1.18 рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 23 від 28.02.2008р. є незаконним, так як суперечить ст. 3 Конституції України, ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншим нормативним актам.
Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.Вказані правові приписи Конституційного суду України знайшли своє відображення у Постанові Верховного Суду України від 4 червня 2013 року (справа №21-64а13), в якій також зазначається, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.10 ст. 59 Закону (№280/97-ВР), акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.Тому, оскільки перелічені вище рішення Білозерської селищної ради є ненормативними правовими актами одноразового застосування, які вичерпали свою дію фактом їх виконання, вони не можуть бути в подальшому скасовані даним органом місцевого самоврядування.
Також, зважаючи на те, що хоча на думку ОСОБА_2 , строк позовної давності для звернення до суду з вимогою щодо визнання недійсним рішення рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 27.11.2008р. № 134 нею і не пропущений, так як про наявність оскаржуваного рішення вона дізналася лише 17.05.2017р., що підтверджується доданими до цієї позовної заяви письмовими доказами (заявами ознайомлення з матеріалами справи), тобто ні її представник, ні вона сама не знали та могли довідатися раніше про існування рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 27.11.2008р. №134, але приймаючи до уваги дату (давність) прийнятого оскаржуваного рішення, вважає за необхідне прохати суд поновити мені строк звернення до суду для захисту порушеного права.
Зважаючи на вищевикладене, виходячи з викладених в позовній заяві обставин, уточнивши позовні вимоги 19 квітня 2018 року та 16 липня 2019 року ОСОБА_2 просила суд:
1.поновити їй строк для звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 27.11.2008р. №134;
2.визнати недійсним рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради 27.11.2008р. № 134 про скасування п. 1.18 рішення виконавчого комі Білозерської селищної ради №23 від 28.02.2008р. "Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву".

6.У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Білозерської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення селищної ради.
Свій позов мотивувала тим, що на підставі зазначеного рішення   ОСОБА_4 був виданий акт відводу та встановлено межі ділянки площею 0,06га. Як вбачається з акту,  земельна ділянка розташована між земельними ділянками по   АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_4 , має визначену довжину з двох сторін 53,24м та ширину з АДРЕСА_5 , в кінці ділянки 10,0 м. З зазначеного акту також вбачається, що відведеної ОСОБА_4 земельної ділянки з суміжними користувачами земельних ділянок не погоджувались, до їх відома не доводились, та наявність на земельній ділянці будівель та право власності на них відповідальною особою за відведення земель ділянки не перевірялась.
Таким чином, виходячи з змісту вказаного акту, зважаючи на параметри ділянки, вбачається, що частина вказаної ділянки пролягла під літньою кухнею літ. Б. (згодом житловий будинок літ. "Б"), яка являлась складовою частиною домобудівлі АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_5 .
06.03.2003 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування серія ВЕВ № 980090, посвідчений приватним нотаріусом Луб`янським А.В.
Належність будівлі під літ. "Б" гр. ОСОБА_5 на час прийняття оскаржуваного рішення селищної ради підтверджується свідоцтвом про право особи власності на житловий будинок від 27.06.1989р.. технічною документацією домоволодіння (за 1989. 2008 р.р.)
Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 28.02.2008р. № 23 (пункт 1.18) узаконено прибудову розміром 4,5x1,9x4,2x7,20 та навіс розміром 3,10x1,90 по АДРЕСА_1 , на ім`я громадянина ОСОБА_5 .
Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 24.04.2008р. № 50 визнано житловим будинком (літ. Б) літню кухню по АДРЕСА_1 на ім`я громадянина ОСОБА_5 .
30.10.2008р. рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради №  124| узаконено самовільно збудовану прибудову до житлового будинку літ. Б розміром 3,65x2,40 м по   АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 .Цим же рішенням вирішено вважати приміщення 2-1 в житловому будинку літ. Б площею 13,1 м. кв., кухнею по АДРЕСА_1 , на ім`я громадянина ОСОБА_5 .
03.11.2008р. на підставі рішення Білозерської селищної ради від 29.05.2008 року ОСОБА_5 було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з двох житлових будинків літ. А та літ. Б з господарськими будівлями та спорудами.
Таким чином, Білозерська селищна рада своїм рішенням №25 від 27.02.1992 року помилково та неправомірно виділила ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 , на якій було розташоване нерухоме майно, що належало іншій особі, зокрема ОСОБА_5 та рахувалося за іншою адресою, та яке увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцем якого являється ОСОБА_2 
ОСОБА_2 зазначила, що прийняття Білозерською селищною радою народних депутатів рішення від 27.02.1992р. № 25 спонукало відповідача ОСОБА_1 до вчинення ним в подальшому інших неправомірних дій, в тому числі, до здійснення незаконної реєстрації прав на вказану будівлю та земельну ділянку, що на сьогоднішній день оскаржуються нею в судовому порядку.
Уточнивши позовні вимоги 20.02.2018 року (том. 3 а.с. 55-56) та 16.07.2019 року (том. 4 а.с. 92-93), ОСОБА_2 просила суд:
1.поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради народних депутатів від 27.02.1992 року № 25 та акту відводу та встановлення меж присадибної ділянки від 03.03.1992 року;
2.визнати недійсним рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради народних депутатів від 27.02.1992 року № 25 в частині відрізання земельної ділянки в АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_5 в зв`язку з відмовою, та в частині нарізання земельної ділянки площею 0,06 га в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_4 в зв`язку з введенням в експлуатацію двоповерхового житлового будинку;
3.визнати недійсним акт відводу та встановлення меж присадибної ділянки по АДРЕСА_1 від 03.03.1992 року;

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2019 року: ОСОБА_2 відмовлено повністю у задоволенні її позову до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в житловому будинку.
ОСОБА_1 відмовлено повністю у задоволенні його зустрічного позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
ОСОБА_1 відмовлено повністю у задоволенні його позову до Білозерської селищної ради Херсонської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про скасування рішень та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції, Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації», Головного управління Держгеокадастру  у Херсонській області про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації земельної ділянки - задоволено частково.
Скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 09.10.2016 року, номер запису про право власності 17301466 в частині відомостей щодо складу майна, а саме: літня кухня літ. «Г».
Скасувано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0546 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6520355100:03:001:0545 у Державному земельному кадастрі, проведену Відділом Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області 29.08.2016 року.
В задоволенні інших вимог - відмовлено.
Стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації», Головного управління Держгеокадастру  у Херсонській області на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати за сплату судового збору по 213,33 грн. з кожного.
ОСОБА_2 відмовлено повністю у задоволенні її позову до Білозерської селищної ради Херсонської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Білозерської селищної ради.
ОСОБА_2 відмовлено повністю у задоволенні її позову до Білозерської селищної ради Херсонської області , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про визнання недійсним рішення селищної ради.

Додатковим рішенням Херсонської області від 05 березня 2020 року доповнено другий абзац вступної частини та другий пункт резолютивної частин рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 02 березня 2020 року по справі № 648/4931/16-ц фразою «…. та визнання права власності на будівлю з прибудовами».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині:
- відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно; 
- відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Білозерської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно; 
- задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , реєстраційна служба Білозерського районного управління юстиції, Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації», Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Постановити в оскарженій частині нове судове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та про визнання права власності на нерухоме майно; задовольнити позов ОСОБА_1 до Білозерської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішень та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно; відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції, Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації», Головного управління Держгеокадасту у Херсонській області про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації земельної ділянки. 

В письмових відзивах на апеляційну скаргу присяжний Віталій Анатолійович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , та Білозерська седищна рада Білозерського району Херсонської області доводи апелянта не визнали, рішення суду в оскарженій частині просять залишити без змін, як постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в межах оскарження, а саме правомірність відмови у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 щодо визнання свідоцтва недійсним та визнання права власності ( позов 2 ), стосовно відмови у задоволенні заявлених ним вимог щодо визнання рішень органу місцевого самоврядування недійсними ( позов 3) та часткове задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 ( позов 4).
З матеріалів інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_3 вбачається, що згідно довідки голови колгоспу « Батумський» від 02.06.1989 року № 315 ОСОБА_5 виділено земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (арк.18 інвентарної справи).
Згідно акту від 03.06.1989 року комісією було встановлено, що на даній земельній ділянці знаходився житловий будинок літ.А,  а - сіни, Б - літня кухня, б - навіс, В - навіс, Д - навіс, Ж.З - навіс, Г - сарай, Е - сарай, І - водопровід, 2,3,4 – огорожа  (а.с.19 інвентарної справи).
Рішенням виконавчого комітету Білозерської селищної ради від 22.06.1989 року №63 вирішено оформити право власності на цілий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (20 арк. інвентарної справи).
27.06.1989 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок (арк.21 інвентарної справи).
Тобто, за даними інвентарної справи вбачається, що станом на 27.05.1989 року за адресою: АДРЕСА_1 , обліковувався житловий будинок літ. А, літня кухня літ. Б, навіси В,Д,Ж,З, сарай літ. Г, уборна літ. И, водопровід №1, огорожа №2,3,4, що належали ОСОБА_5 на праві особистої власності. Загальна площа земельної ділянки під будівлями складала 843 кв.м.
На аркуші 28 інвентарної справи на домоволодіння АДРЕСА_3 також зазначено план земельної ділянки, що перебувала в користування ОСОБА_5 , з підписом голови Білозерської селищної ради, в межах якої також зазначена літня кухня літ.Б.
Рішенням Виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 75 від 25.05.2006 року було вирішено визнати житловим будинком літню кухню розміром 7,7х4,97 м. з сіньми, розміром 7,7х1,6 м. по АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_7 .
Згідно рішення Виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 23 від 28.02.2008 року п. 18.1 узаконено самовільно забудовані прибудови розміром 4,50Х1, 90+4,20Х7,20 м; навіс розміром 3,10Х1,9 м по АДРЕСА_1 на ім`я громадянина ОСОБА_5 . 
В подальшому 27.11.2008 року згідно рішення Виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 134 за протестом прокурора скасовано п. 1.18 рішення Виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 23 від 28.02.2008 року.
Згідно рішення Виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 50 від 24.04.2008 року п. 3.7. було вирішено визнати житловим будинком літню кухню по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 .
Згідно рішення Виконавчого комітету Білозерської селищної ради № 63 від 29.05.2008 року вирішено оформити право власності з видачею свідоцтва про право власності на домоволодіння, господарські будівлі та споруди на ім`я громадянина ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності від 27.06.1989 року погашено, як такий документ, що втратив чинність.
Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 30.10.2008 року Білозерською селищною радою домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 і складається з двух житлових будинків літ. «А» та літ. «Б» з господарськими будівлями та спорудами на підставі рішення Білозерської селищної ради від 29.05.2008 року № 63.
Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 03.11.2008 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20784819 від 03.11.2008 року, вбачається, що ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Білозерської селищної ради № 63 від 29.05.2008 року на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: два житлових будинки, господарські будівлі та споруди.
Заповітом від 02.08.2008 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений на плані під літ. Б, житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 105,0 кв.м. заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ; а житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений на плані під літ. А, житловою площею 68,5 кв.м., загальною площею 188 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами при ньому заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Тож вважаючи себе власником домобудівель за адресою Івана Франка, 53 ОСОБА_5 на випадок своєї смерті розпорядився даним майном, тобто 02.08.2008 року склав заповіт на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому спірна домобудівля літ. «Б» мала бути успадкована ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого відділом ДРАЦС Білозерського РУЮ у Херсонській області від 15.12.2015 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З заявами про прийняття спадщини за заповітом у передбачений законодавством строк звернувся ОСОБА_4 , чоловік позивачки ОСОБА_2 , проте свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Спадкоємцями після ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про право власності на домобудівлю від 19.08.1992 року, виданого Білозерською селищною радою ОСОБА_4 , згідно рішення Білозерської селищної ради №66 від 30.05.1991 року належить на праві особистої власності домобудівля за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. «А», туалету літ. «Б», котельної літ. «В», гаража літ. «Г», сараю-майстерні літ. «Д», споруд № 1,2,3.
Згідно договору дарування житлового будинку, посвіченого нотаріусом 06.03.2003 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар домобудівлю, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. А. при якому є: туалет літ. Б, котельня літ. В, гараж літ. Г, сарай-майстерня літ. Д, мощення №1, огорожа №2, зливна яма №3. Даний договір зареєстровано в 27.11.2006 року номер витягу 12663517.
Згідно матеріалів інвентарних справ за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 , висновків експертів № 23/2018 року від 25.06.2018 року (том 3) та № 26 від 29.11.2019 року (том 4) будівля літ. «Б» ( АДРЕСА_6 АДРЕСА_1 .
Ця будівля є предметом спору між сторонами.
        За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 чинної редакції ЦПК України).
Відповідно до ст.321 ЦК України  право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі – Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції забов?язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст.41 Конституції України).
З урахуванням правил ЄСПЛ щодо застосування ст.1 Першого протоколу та згідно із засадами українського цивільного законодавства припинення права власності особи на майно допустиме тільки з підстав, чітко визначених законом. Особа, яка скаржиться на порушення його або її права на власність, повинна, перш за все, продемонструвати, що таке право існувало.
Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:
1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права);
2)у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності
Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. 
Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.
Відмовляючи в задоволенні позовів ОСОБА_1 , та частково задовольнивши позов ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність правових підстав набуття права власності ОСОБА_1 на будівлі літ. «Г» в складі домобудівлі за адресою АДРЕСА_1 , оскільки, згідно договору дарування житлового будинку від 06.03.2003 року ОСОБА_1 отримав в дар від ОСОБА_4 домобудівлю, що складається з житлового будинку літ.А, туалет літ.Б, котельня літ.В, гараж літ.Г, сарай-майстерня літ.Д, мощення №1, огорожа №2, зливна яма №3. В подальшому ОСОБА_1 (27.11.2006 року) зареєстрував за собою право власності на вказане майно і, будь-яких інших правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності у ОСОБА_1 на таку частину домоволодіння, як літня кухня літ. «Г», до суду не надано. Технічний паспорт станом на 1992 року та схематичний план домобудівель з інвентарної справи (адреса: АДРЕСА_4 ), що наданий до суду першої інстанції не є правовстановлюючим документом і не може слугувати підтвердженням права власності на майно.
Тож враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги в частині скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, підлягають задоволенню в частині скасування відомостей щодо складу майна, а саме підлягає скасуванню запис щодо літньої кухні літ. «Г».
Крім того, як наслідок часткового задоволення такої вимоги суд правомірно задовольнив вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки проведену Відділом Держгеокадастру у Білозерському районі Херсонської області, оскільки, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, які були підставою для державної реєстрації земельної ділянки, в якості вихідних даних про склад майна використовувався договір дарування житлового будинку від 06.03.2003 року, який взагалі не містить відомостей про відчуження літньої кухні та технічний паспорт від 27.11.2006 року на домоволодіння АДРЕСА_3 , в якому відсутній такий об?єкт нерухомості, як літня кухня під літ. «Г», а конфігурація земельної ділянки по АДРЕСА_4 визначена так, що житловий будинок літ. Б (раніше літня кухня літ. Б) розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 , і не входять в її межі.
Зважаючи на це, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва від 03.11.2008 року про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , видане на ім?я ОСОБА_5 ; про визнання за ОСОБА_1 право власності на будівлю літ. Б з прибудовами «б», «б1» та погрібом, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які в технічному паспорті БТІ від 20.11.2008 року, виданому на ім?я ОСОБА_5 , позначені як складові домоволодіння по АДРЕСА_4 , про визнання незаконними та скасування: 1) п.3 рішення виконкому Білозерської селищної ради №63 від 29.05.2008 року. «Про оформлення права власності» ; 2) рішення виконкому Білозерської селищної ради № 75 від 25.05.2006 року «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву»; 3) п.37 рішення виконкому Білозерської селищної ради №50 від 24.05.2008 року. «Про розгляд громадян по індивідуальному будівництву»; 4) п.1.16 рішення виконкому Білозерської селищної ради №124 від 30.10.2008 року. «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву»; 5) п.3.21 рішення виконкому Білозерської селищної ради №124 від 30.10.2008 року «Про розгляд заяв громадян по індивідуальному будівництву»; 6) свідоцтва від 03.11.2008 року про право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , видане на ім?я ОСОБА_5 , є необгрунтованими, так як з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не набув прав на будівлю літ. Б, і на момент прийняття оскаржуваних рішень Білозерською селищною радою його права та інтереси не були порушені, а тому суд вірно відмовив в задоволенні вказаних позовів за необгрунтованістю, та вірно зазначив, що обраний ним спосіб захисту не забезпечить йому відновлення порушеного права .
Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що початок перебігу позовної давності Білозерським районним судом не було належним чином досліджено, то його твердження не відповідають дійсності.
З матеріалів справи вбачається, що будівля літньої кухні під літ.Б (згодом як житловий будинок) по АДРЕСА_1 з 1989 року перебувала у власності ОСОБА_5 . За договором дарування житлового будинку від 06.03.2003 року вказану будівлю ОСОБА_1 в дар ОСОБА_4 не отримував , та сам договір не оскаржував.
З 19.05.2007 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , яка постійно проживала та проживає по сьогоднішній день в житловому будинку літ. Б по АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою в її паспорті. Іншого житла ОСОБА_8 немає.
Тому, твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав, та не міг знати про існування фактів порушення своїх прав ( якщо він вважає, що такі порушення мали місце) до грудня 2016 року, не відповідає дійсності.
Доводи апелянта про те, що суд одночасно відмовив у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог за необґрунтованістю та за пропуском строку позовної давності, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд в судовому рішенні зазначив, що у задоволенні позову № 2 та №3 відмовлено за недоведеністю. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та часткового задоволенням позову ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті  6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог7 матеріального та процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 грудня 2019 року в оскарженій частині - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна