ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 листопада 2020 року           справа № 200/2951/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року (повний текст складено 07 серпня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/2951/20-а (суддя в 1 інстанції – Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі – відповідач 1) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 09.10.2012 року йому обласною МСЕК м. Донецька була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60 % та третю групу інвалідності безстроково у зв`язку із професійним захворюванням. До 01.05.2014 року ОСОБА_1 перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Шахтарського міського відділення Донецької області. У зв`язку із припиненням здійснення своїх повноважень Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Шахтарського міського відділення Донецької області позивач був змушений звернутись із заявою про взяття на облік та виплату страхових виплат до Слов`янського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Донецької області за продовженням щомісячних страхових виплат. Позивач зазначає, що страхові виплати ним не отримувались з 01.09.2014 року по 30.11.2017 року. У зв`язку із чим ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати йому щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.09.2014 року по 30.11.2017 року та зобов`язати відповідача відновити нарахування та виплатити йому заборгованість з щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.09.2014 року по 30.11.2017 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі – відповідач 2). 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 200/2951/20-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області щодо припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01.08.2015 року протиправними; скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 03.08.2015 року № 0407/22449/2244 «Про припинення щомісячної страхової виплати» ОСОБА_1 з 01.08.2015 року; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку за період з 01.08.2015 року по 30.11.2017 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суми страхових виплат за один місяць; в задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 280,27 грн.; стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 280,27 грн.; стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 280,27 грн.
Не погодившись з таким рішенням, відповідачем 1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з м. Шахтарськ Донецької області. З 01.10.2014 року позивач перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, де отримував щомісячні страхові виплати у зв`язку із профзахворюванням, що отримане ним 01.09.2010 року та трудовим каліцтвом, що отримане ним 23.05.1987 року. Відповідач вказує на те, що під час перебування на обліку ОСОБА_1 сплачені страхові виплати за період з 01.06.2014 року по 31.07.2015 року. Виплати потерпілому ОСОБА_1 припинені відділенням виконавчої дирекції Фонду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області з 01.08.2015 року. Тому, на думку відповідача, позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Також додатково відповідач зазначав, що з 01.12.2017 року позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа у Слов`янському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримує щомісячні страхові виплати.
Відповідач звертає увагу суду на той факт, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду із цим позовом з тих підстав, що про невиплату на протязі певного строку страхових виплат позивачеві було відомо. Будь-яких заходів з приводу поновлення страхових виплат протягом шестимісячного строку, на думку відповідача,  позивач не приймав.  До суду звернувся лише 12.03.2020 року.
Підсумовуючи відповідач також зазначав про те, що заборгованість за минулий період буде виплачена з урахуванням вимог п. 4 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-ХІV від 23.09.1999 року (далі – Закон № 1105-ХІV) після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку таких виплат, який станом на день подання відповідачем відзиву не прийнятий.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем 2 також подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту серії НОМЕР_1 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (арк.справи 4-6).
Згідно з довідкою від 08.08.2017 року № 0000291357 фактичне місце проживання/перебування позивача: АДРЕСА_2  (арк.справи 7).
Довідкою обласної МСЕК серії 10 ААА № 137091 від 09.10.2012 року та довідкою до акту огляду обласної МСЕК серії 10 ААБ № 375429 від 09.10.2012 року підтверджено встановлення позивачу втрати професійної працездатності 60 відсотків у зв`язку із професійним захворюванням та встановлення третьої групи інвалідності (арк.справи 8-9).
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач до 01.05.2014 року перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Шахтарського міського відділення Донецької області (арк.справи 1).
У період  з 24.09.2014 року по 31.12.2015 року ОСОБА_1 перебував на обліку в Криворізькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (арк.справи 58).
03.08.2015 року постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/22449/2244 припинені страхові щомісячні виплати ОСОБА_1 з 01.08.2015 року у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи (арк.справи 78).
Листом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області підтверджена виплата ОСОБА_1 в квітні 2015 року  страхових виплат за період з червня по вересень 2014 року (арк.справи 42).
30.11.2017 року позивач звернувся до Слов`янського відділення УВД ФСС України в Донецькій області із заявою про продовження йому раніше призначених страхових виплат. До заяви позивачем було додано довідку внутрішньо переміщеної особи № 0000291357 від 08.08.2017 року (арк.справи 41).
Натомість, згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Слов`янське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не є юридичною особою та відноситься до відокремленого підрозділу юридичної особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яке і є належним відповідачем у справі.
Постановами Слов`янського ВУВД ФССУ в Донецькій області від 05.01.2018 року за №№ 0536/6524/6524.1/34, 0536/6524/6524/33 ОСОБА_1 продовжено раніше призначені страхові виплати з 01.12.2017 року безстроково (арк.справи 39-40).
У відповідь на звернення позивача від 28.02.2020 року Слов`янським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області повідомлено ОСОБА_1 про те, що страхові виплати, не одержані ним за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює такі соціальні виплати та будуть виплачені йому після визначення окремого порядку Кабінетом Міністрів України (арк.справи 10).
Довідкою про доходи позивача, виданою Криворізьким відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 05.06.2020 року № 07/128 підтверджується факт нарахування та виплати позивачеві у квітні 2015 року заборгованості зі страхових виплат за період з червня 2014 року по вересень 2014 року, а також підтверджується факт не нарахування та не виплати позивачеві страхових виплат за період  з 01.08.2015 року по 30.11.2015 року (арк.справи 42, 58, 71).
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).
Статтею 7 Закону № 1706-VII визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Як встановлено колегією суддів, саме у період з 01.08.2015 року по 30.11.2017 року позивачу не виплачуються страхові виплати із посиланням на норми підзаконних нормативно-правових актів, які регулюють здійснення виплат внутрішньо переміщеним особам.
Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом № 1105-ХІV.
У відповідності до вимог ст. 46 Закону № 1105-ХІV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Колегія суддів зазначає, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, в силу положень статті 1 Закону № 1706-VII.  Проте будь-яких положень щодо незастосування до внутрішньо переміщених осіб Закону № 1105-ХІV у собі не містить, а  положення Закону № 1706-VII та Закону України «Про боротьбу з тероризмом»  не містять вказівок про те, що ці закони є спеціальними по відношенню до Закону № 1105-ХІV.
Колегія суддів констатує, що Закон № 1706-VII та Закон України «Про боротьбу з тероризмом» не визначають жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і страхові виплати.
Положеннями статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені саме Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді страхових виплат, суд вважає таким, що не мало ознак «законності». Тому, суд не бачить необхідним перевіряти дії фонду соціального страхування на предмет того чи переслідували вони легітимну мету: публічні або ж суспільні інтереси, а також чи було втручання у право на мирне володіння своїм майном пропорційним поставленій меті. Встановлення судом відсутності «законності втручання», тобто вчинення дії не у спосіб, що встановлений законом, є окремою підставою, яка вказує на те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що припинення щомісячних страхових виплат з 01.08.2015 року було здійснено відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області шляхом винесення постанови № 0407/22449/2244 від 03.08.2015 року. Тому вказана постанова підлягає скасуванню, а дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області щодо припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з 01.08.2015 року визнанню протиправними.
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що оскільки позивач на час розгляду справи перебуває на обліку з 01.12.2017 року у Слов`янському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яке є відокремленим підрозділом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, саме Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області слід зобов`язати нарахувати та виплатити заборгованість з щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 за період з 01.08.2015 року по 30.11.2017 року.
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційних скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Так, ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-ХІV передбачено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом про виплату щомісячних страхових виплат, які призначені особі безстроково, при цьому, під час розгляду справи встановлено, що ці суми не отримані з вини управління та піддані формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції України, згідно ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-ХІV виплата щомісячних страхових виплат позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційних скарг не приймаються до уваги, тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-                                                  

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 200/2951/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 200/2951/20-а – залишити без змін.      
Повне судове рішення складено 11 листопада 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, передбачених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           І.Д. Компанієць
                                                                                   
                                                                                                                     Л.В. Ястребова