Номер провадження: 22-ц/813/3681/20 
Номер справи місцевого суду: 522/16199/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого – Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,  
за участю секретаря – Чепрас А.І.,
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , 
відповідач - ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року у складі судді Науменко А.В., 
в с т а н о в и в:
У вересні 2018 ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 1 421 465,00 грн в рахунок компенсації вартості ј частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_2 на ј частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2018 ОСОБА_2 є власником ј частки квартири АДРЕСА_1 . Власником інших ѕ часток квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Після отримання права власності на ѕ часток квартири АДРЕСА_1 , незважаючи на наявність у нього у власності іншого житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , без узгодження з співвласником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із своєю сім`єю переїхав жити до квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 82,6 кв.м, житловою площею 48,0 кв.м. Проживання в ній сім`ї ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_2 володіти та користуватися вказаною квартирою та робить для останнього проживання в ній неможливим. Квартира є неподільним майном. На пропозицію виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості його ј частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 відповідає відмовою, зазначаючи, що у нього відсутні грошові кошти. Проте, крім вищезазначеного майна - ѕ часток квартири АДРЕСА_1 , житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 є власником: Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер 5122783200:01:002:0629, площею 0,0702 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; Ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер 5122783900:02:001:0840, площею 0,07 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ; ј частини земельної ділянки 5122755100:01:003:0140, площею 6,0444 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: Одеська обл., Лиманський район, с/рада Комінтернівська; 61/100 столярного цеху, загальною площею 228,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , що, на думку позивача, спростовує відсутність коштів у відповідача.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року позов задоволено частково; стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 610732,0 грн в рахунок компенсації вартості ј частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_2 на ј частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м.; судові витрати: судовий збір за подання позову у розмірі 8810,0 грн та судовий збір за забезпечення позову у розмірі 352,40 грн; сплачену суму за проведення експертизи – 6500,00 грн.
Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано наявності у апелянта дружини та двох малолітніх дітей, а також відсутність достатнього заробітку (будь-якого іншого виду прибутку) для одноразової виплати вартості спірної частки, що унеможливлює виплату грошової компенсації, при цьому апелянт не заперечує проти припинення права власності позивача на спірне майно з отриманням відповідної грошової компенсації. Позивач, за заявленим клопотанням якого було призначено проведення судової експертизи та взятим зобов`язанням сплатити її вартість, в порушення норм процесуального права, замовляють проведення експертизи в приватній експертній установі, замість встановленої судом державної. Оскільки позивачі не вчинили необхідних процесуальних дій для проведення експертизи у вигляді її оплати і як наслідок таку ухвалу суду не було виконано експертною установою ухвалу належить скасувати. Різниця між сумою вартості ј квартири, вказаною у висновку №035/2019, складає майже 2,5 рази більше, ніж сума, яка зазначена у звіті DK171208-01 у розмірі 263674,00 грн, що не був прийнятий судом. Єдиний документ, який би визначив вартість спірної частки квартири – це висновок експерта державної експертної установи. 
24.12.2019  ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах неповнолітнього на час подачі позову сина ОСОБА_2 , сам ОСОБА_2 , що набув повноліття, надали суду відзив на скаргу, в якому просили відмовити в її задоволенні, а рішення - залишити без змін. 
31.01.2020 апелянт надав суду пояснення на скаргу, в яких просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу та представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалі справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . 
Після його смерті в порядку спадкування за законом до синів померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.07.2018 ОСОБА_2 є власником ј частки квартири вказаної квартири.
Власником інших ѕ часток квартири є ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 137017570 від 07.09.2018.
У власності відповідача ОСОБА_3 наявний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Проте після отримання права власності на ѕ часток квартири АДРЕСА_1 , без узгодження із співвласником ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із своєю сім`єю став проживати у квартирі АДРЕСА_1 .
Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача 610 732 грн. в рахунок компенсації вартості ј частки спірної квартири та припинивши право власності ОСОБА_2 на ј частки квартири, суд виходив з того, що виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим, а тому позивач має право на одержання від іншого співвласника грошової компенсації в розмірі визначеному відповідно до висновку складеному 04.03.2019 ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.».
З вказаним висновком апеляційний суд погоджується. 
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.
Водночас при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.
Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. (абз. 4 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).
Судом встановлено, що 23.10.2018 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було призначено комплексну судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Державною експертною установою було визначено вартість проведення призначеної судом експертизи, яка становила 13728 грн.
Призначена експертиза проведена не була у зв`язку з несплатою позивачем коштів на її проведення.
У зв`язку з високою вартістю проведення державною установою призначеної судом експертизи, позивач просив суд залучити до матеріалів справи висновок судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, складений 04.03.2019 ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», за яким ринкова вартість ј спірної квартири становить 610 732 грн.
Саме вказана вартість була стягнута з відповідача за рішенням суду.
Відповідач з вказаною вартістю не погоджується, вважає, що висновок не державної експертної установи не може бути прийнятий судом до уваги надавши звіт DK171208-01 виконаний 08.12.2017 ПП «Дельта-консалтинг» з визначення ринкової вартості ј частини житлової квартири в розмірі 263 674,00 грн.
Апеляційний суд з твердженнями апелянта не погоджується,я оскільки агентство нерухомості, яке здійснило звіт про оцінку квартири не є експертною установою та вказаний звіт не вважається висновком судової експертизи, а лише містить інформацію про проведення дослідження. Оцінювач про відповідальність за завідомо неправдивий висновок не попереджається.
Твердження апелянта про те, що висновок експерта не може прийматися до уваги так як здійснений не державною установою, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, так як відповідач під час розгляду справи в судовому засідання апеляційної інстанції клопотання про призначення експертизи не заявляв, будь-яких доказів, які б піддавали сумніву вказаний висновок не надав, а тому лише його незгода з висновком експерта не є підставою вважати такий висновок неналежним доказом.
Відповідно до ч.1 ст.106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів.
Враховуючи, що виділ належної позивачу частки в натурі є неможливим, а вартість вказаної частки визначена ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача коштів у розмірі 610732 грн. в рахунок компенсації вартості ј частки квартири, припинення право власності ОСОБА_2 на ј частку квартири.
Не можуть бути прийнятими до уваги доводи апеляційної скарги про неможливість прийняття до уваги висновку, покладеного в основу рішення, оскільки належним доказом на спростування висновку судової експертизи може бути лише висновок експерта.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 було роз`яснено право звернення з клопотанням про призначення експертизи, однак він відмовився, тому суд виходить з доказів, наявних у справі.
Разом із тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якого ОСОБА_1 подала позов, досягнув повноліття, відтак на його користь підлягають стягненню кошти з ОСОБА_3 , тому рішення в цій частині підлягає зміні. 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону, є недоведеними, а тому апеляційний суд їх відхиляє.
Враховуючи наведені обставини, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні з мотивів та підстав, викладених вище. В решті рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року змінити в частині стягнення коштів.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) 610 732 гривні в рахунок компенсації вартості ј частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м., припинивши право власності ОСОБА_2 на ј частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 48,0 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати – судовий збір за подання позову у розмірі 8810 грн., судовий збір за забезпечення позову 352, 40 грн., сплачену суму за проведення експертизи 6 500 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 16.10.2020.

Головуючий:                                                                                      

            Судді: