ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 813/956/13-а
адміністративне провадження № К/9901/28642/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Рута» ЛТД до   Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про   визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову   Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року (суддя Гулкевич І.З.) та ухвалу   Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року (судді: Судова-Хомюк Н.М. (головуючий), Гуляк В.В., Гудим Л.Я.) у справі   № 813/956/13-а.

У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Рута» ЛТД (далі - позивач, ТОВФ «Рута» ЛТД) звернулось до суду з позовом до Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, контролюючий орган, Сокальська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області) про визнання недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.11.2012 № 0000462301, від 16.08.2012 № 0000262301, від 26.11.2012    № 0000472301 та від 16.08.2012 № 0000252301.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.11.2012 № 0000462301, від 16.08.2012 № 0000262301, від 26.11.2012                  № 0000472301 та від 16.08.2012 № 0000252301 були прийняті контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки відповідач зробив висновки про порушення позивачем чинного податкового законодавства не обґрунтовані посиланням на відповідні обставини.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Сокальської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 26.11.2012 № 0000462301, від 26.11.2012 № 0000472301, від 16.08.2012 № 0000262301 та від 16.08.2012 № 0000252301.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.11.2012 № 0000462301, від 26.11.2012 № 0000472301, від 16.08.2012  № 0000262301 та від 16.08.2012 № 0000252301, діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки відповідачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушень позивачем вимог чинного податкового законодавства та правомірності прийняття оскаржуваних рішень.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Сокальська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подала касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу   Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВФ «Рута» ЛТД у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом було проведено планову виїзну перевірку ТОВФ «Рута» ЛТД за результатами проведення якої відповідачем складено акт від 05.07.2012 № 39/2201/19176925 «Про результати планової виїзної перевірки ТОВФ «Рута» ЛТД (код за ЄДРПОУ 19176925) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2012». Враховуючи те, що позивачем подано заперечення на даний акт, відповідачем було проведено позапланову перевірку, по результатах якої складено акт від 13.08.2012  № 19/2200/19176925 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВФ «Рута» ЛТД з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2009 по 31.03.2012, з питань викладених в запереченнях платника № 51 від 26.07.2012 (вх. № ДПІ 2659/10 від 26.07.2012)».
На підставі матеріалів проведеної перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.08.2012 № 0000262301, яким зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за травень 2011 року в сумі                     11 811,00 грн та застосована штрафна (фінансова) санкція в сумі 1,00 грн,                   № 0000242301, яким відмовлено в бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість за серпень 2010 року в сумі 42 517,00 грн, № 0000212301, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 124 419,37 грн (основний платіж - 99 535,5 грн, штрафна (фінансова) санкція - 24 883,87 грн), № 0000252301, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 39 924,65 грн (основний платіж 26 585,00 грн, штрафна (фінансова) санкція - 13 339,65 грн).
Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскарженні позивачем в адміністративному порядку до ДПІ у Львівській області. Рішенням ДПІ у Львівській області від 02.11.2012 № 23767/10/10-2005/1841 про результати розгляду первинної скарги податкове повідомлення-рішення від 16.08.2012 № 0000212301 скасовано в частині застосування штрафних санкцій в сумі 4 369,44 грн, а в решті залишено без змін, та скасовано податкове повідомлення-рішення форми від 16.08.2012                   № 0000242301, а скаргу ТОВФ «Рута» ЛТД - частково залишено без задоволення. Після адміністративного оскарження, щодо позивача залишено наступні податкові повідомлення-рішення: від 26.11.2012 № 0000462301, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 42 517,00 грн, від 26.11.2012 № 0000472301, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 120 049,93 грн, від 16.08.2012 № 0000262301, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі                             11 811,00 грн та від 16.08.2012 № 0000252301, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток в розмірі 39 924,65 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено щодо податкового повідомлення-рішення № 0000252301 від 16.08.2012 по податку на прибуток на загальну суму 39 924,65 грн, що контролюючий орган посилається на те, що перевіркою встановлено, порушення вимог п. 8.3.2. п. 8.3 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого завищено амортизаційні відрахування в І кв. 2010 року на    221   825,00 грн, І півріччі 2010 року на 435   624,00 грн, 9 місяців 2010 року на  641   811,00 грн, 2010 року на 106   340,00 грн. Судами встановлено, що в деклараціях з податку на прибуток підприємства за І, II, III, IV квартали 2010 року були показані амортизаційні відрахування з врахуванням дооцінки основних засобів, але в IV кварталі 2010 року частково було виправлено помилки у зв`язку з чим завищення амортизаційних відрахувань становить 106 340,00 грн. Однак, позивач обґрунтовано зазначив, що при проведенні перевірки, ревізорами не було враховано інших витрат, які впливають на податок з прибутку підприємства, а саме: витрати на придбання товарів в сумі 44 412,00 грн, витрати на оплату праці 48 758,00 грн, сума страхового збору до фондів державного загальнообов`язкового страхування 17 794,00 грн, повернення поворотної фінансової допомоги 29 650,00 грн. Контролюючий орган зазначені обставини заниження валових витрат не спростував ні в судовому засіданні, ні матеріалами перевірки.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем було задекларовано за три квартали 2010 року витрати на придбання товарів, робіт та послуг р.04.1 «Декларації з податку на прибуток» на суму 1   232 486,00 грн. В той час, як фактичні витрати на придбання становлять 1   685 930,00 грн, різниця складає 453 444,00 грн. В р.04.13 задекларовано інші витрати на суму 344 906,00 грн, в т.ч. повернення фінансової допомоги 314 250,00 грн, а фактично інші витрати становлять 371 567,00 грн в          т.ч. повернення фінансової допомоги 340 911,00 грн. З огляду на це, відповідачем, безпідставно не включено та не збільшено позивачу витрат на суму 26 661,00 грн. Позивачем за 2010 рік задекларовано витрати на оплату праці р.04.3 «Декларації з податку на прибуток» на суму 150 611,00 грн, фактичні витрати на заробітну плату становлять 199 369,00 грн. Відповідачем, безпідставно не включено та не донараховано витрат позивача на суму 48 758,00 грн. В р.04.4 (сума страхового збору до фондів державного загальнообов`язкового страхування) задекларовано витрати на суму 55 271,00 грн, фактичні витрати становлять 73 065,00 грн. Відповідачем безпідставно не включено та не донараховано витрат позивача суму 17 794,00 грн. В р.04.1 (витрати на придбання товарів, робіт, послуг) задекларовано витрати на суму 2   439 429,00 грн, фактичні витрати на придбання сировини, робіт, послуг становлять 2   483 841,00 грн, не включено витрат позивача на суму 44 412,00 грн. В р.04.13 (інші витрати) задекларовано витрати на суму 488 546,00 грн, в т.ч. повернення фінансової допомоги 420 918,00 грн, фактичні витрати становлять 515 207,00 грн, в                      т.ч. повернення фінансової допомоги 447 589,00 грн, не включено витрат на суму      26 671,00 грн. Виходячи з встановлених обставин, за 2010 рік по «Декларації з податку на прибуток», відповідачем не включено та не донараховано позивачу витрати на загальну суму 137 635,00 грн.
Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що вказані витрати позивач обґрунтовує та підтверджує документами (які були надані судам попередніх інстанцій) щодо  наявності (відсутності), належності (неналежності) оформлення яких матеріалами перевірки не заперечена та не ставиться під сумнів зі сторони відповідача. Вказані витрати позивача є документально підтвердженими, а тому позивач має право на їх включення, відповідно на зменшення об`єкта оподаткування, тобто на прибуток.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 16.08.2012 № 0000262301 та від 26.11.2012 № 0000472301, якими встановлено порушення в частині податку на додану вартість, судами встановлено, що такі податкові повідомлення-рішення прийняті на з урахуванням вимоги п. 198.3 ст. 198 ПК України. Контролюючий орган посилається на те, що ТОВФ «Рута» ЛТД здійснювало операції з придбання кольорових металів (алюміній) та формувало по таких операціях податковий кредит, та здійснювало реалізацію брухту кольорових металів (алюміній), які звільнені від оподаткування.
Суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що з 01.01.2011 до 07.07.2011 положеннями п. 15 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що «Тимчасово, до 1 січня 2014 року, операції з постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 (крім товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00), технічних культур товарних позицій 1205 і 1206, крім їх першого постачання сільськогосподарськими підприємствами - виробниками зазначених товарів, деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільняються від оподаткування податком на додану вартість». В період з 07.07.2011 по 01.07.2012, відповідно до п. 23 підрозділу 2 розділу XX - Податкового кодексу України, встановлено, що «Тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00)».
Контролюючим органом було встановлено що у перевірений період позивач здійснював операції з реалізації брухту кольорових металів (алюміній), які звільнені від оподаткування. В матеріалах перевірки, відповідачем наведено вказані законодавчі положення та підстави, які вказують про звільнення від оподаткування: п. 15 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України з 01.01.2011 до 07.07.2011 та п. 23 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України з 07.07.2011 по 01.07.2012. У зв`язку із зазначеним, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки на законодавчому рівні чітко закріплена норма про те, що операції з реалізації брухту кольорових металів звільнені від оподаткування (про що вказує і сам відповідач при перевірці), то вказані відповідачем порушення не знайшли свого правового обґрунтування.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВФ «Рута» ЛТД здійснювало операції з продажу брухту кольорових металів (алюмінію), що виник в процесі ведення основної господарської діяльності згідно КВЕД 25.92 - виробництво легких металевих пакувань (виробництво алюмінієвих ковпачків). Крім того, первинні документи, а саме: накладні-вимоги на відпуск/внутрішнє переміщення матеріалів на оприбуткування відходів алюмінію, які виникають під час виробництва алюмінієвих ковпачків, за період з 01.04.2011 по 31.03.2012, були надані до перевірки, яка розпочата з 05.07.2012 згідно наказу № 119 від 05.07.2012 і результати перевірки викладені в акті від 05.07.2012 № 39/2201/19176925. Судами встановлено, що у вказаному акті відповідачем не встановлено та не зазначено про відсутність відповідних документів, а заначено про те, що «під час перевірки були надані всі необхідні документи для обчислення податку на додану вартість».
Згідно положень Податкового кодексу України та порядку заповнення податкової накладної (затвердженого ДПА України від 21.12.2010 № 969), передбачено, що для операцій, які звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. При цьому в податковій накладній робиться запис «Без ПДВ» з посиланням на п. 23 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України. Судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані накладні було внесено до реєстру виданих податкових накладних ТОВФ «Рута» ЛТД за відповідний звітний період, а також відображено у деклараціях за період 01.01.2011 по 31.03.2012 (рядок 5), однак відповідачем такі операції, безпідставно віднесено під дію пп. «б» (який не існував в ПК України в редакції, яка діяла в періоді перевірки) п. 198.5 ст.198 Податкового Кодексу України, в якому вказано, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких, суми податку були включені до складу податкового кредиту, а у разі, якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених пп.197.1.28           п. 197.1 ст. 197 цього Кодексу. Відходи алюмінію не відносяться до цієї категорії, оскільки у пункті 189.1 ст.189 ПК України чітко вказано, що під дію даної статті підпадають лише товари/послуги, необоротні активи, які були придбані або виготовлені. В даному випадку, відходи алюмінію позивачем не придбавалися та не виготовлялися, оскільки вони є відходом виробництва.
По суті викладених порушень в частині податкового повідомлення-рішення від 26.11.2012 № 0000462301 відповідачем зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 42   517,00 грн. Позивач посилається на те, що дане порушення, в першу чергу, спростовується матеріалами, які складені самим відповідачем. Згідно з декларацією з податку на додану вартість за 7 місяць 2010 року в рядку 18.2 (різниця між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ поточного звітного (податкового) періоду), позивачем задекларовано від`ємне значення в розмірі 116   232,00 грн. Дана сума від`ємного значення в розмірі 116   232,00 грн, відображена в рядку 21 «Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (від`ємне значення суми 18 і 19)» та в рядку 22.2 Декларації «Зарахування від`ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Далі в цій ж графі вказано що «значення цього рядка переноситься до рядка 23.1 податкової декларації наступного звітного періоду». До декларації по ПДВ додано додаток № 5 Розшифровку податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, згідно з якою вказано контрагентів позивача. Відповідачем проведено перевірку за липень 2010 року по результатах якої складено Довідку від 29.11.2010                          № 254/2301/19176925 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТзОВ фірма «Рута» лтд, код за ЄДРПОУ 19176925 з питань достовірності визначення сум податкового зобов`язання та податкового кредиту з податку на додану вартість за липень 2010 року». В ході проведення вказаної перевірки порушень, задекларованих позивачем значень, не виявлено. Таким чином, відповідачем не виявлено порушення при обчисленні суми в розмірі - 116   232,00 грн, яка відображена в рядку 21 «Від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (від`ємне значення суми 18 і 19)».
Позивачем було подано декларацію з податку на додану вартість за 8 місяців 2010 року в рядку 18.1 (різниця між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ поточного звітного (податкового) періоду), позивачем задекларовано позитивне значення в розмірі 73   715,00 грн. Сума в розмірі     42   517,00 грн, про яку йдеться в податковому повідомленні-рішення, задекларована в рядку 24 «залишок від`ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду». В цьому ж рядку 24 наведено формулу визначення суми, що є арифметичною дією віднімання: рядок 23 (116232) - рядок 20 (73715) позитивне значення. Рядок 23 це залишок від`ємного значення попереднього періоду, і в попередньому періоді задекларовано саме 116   232,00 грн, яка вже перевірена самим відповідачем (віднявши від 116   232,00 грн - 73   715,00 грн отримуємо суму -   42   517,00 грн, яку задекларовано позивачем в рядку 24 та 26 декларації).
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 13.08.2012 № 19/2200/19176925. В даному акті відповідач (стор.6 п.3.1.1, стор.9 п.3.1.2, стор.15 п.3.1.3, стор.19 п.3.1.4, стор.22 п.3.2.1, стор.27 п.3.2.2, стор.29 п.3.2.3, стор.38 п.3.3, п.3.5.1, стор.39 п.3.5.2, стор.41 п.3.5.3, стор.42 п.3.5.3, стор.43 п.3.5.4, стор.44 п.36, стор.45 п.3.7, п.3.8, п.3.9, стор. 46 п.3.10.1, стор.47 п.3.10.2, загалом 19 разів) вказав про результати попередньої перевірки, як на акт № 16/2200/19176295 від 17.07.2012, незважаючи на ту обставину, що такого акта перевірки взагалі не існує (про що також вказує позивач та підтверджено матеріалами справи). Акт від 13.08.2012 № 19/2200/19176925 складено після подання заперечень позивачем на попередній акт перевірки. Первинним актом є акт від 05.07.2012 № 39/2201/19176925, тоді як в акті перевірки від 13.08.2012 відповідач про це не вказує. Також згідно аналізу акта перевірки від 05.07.2012 судами встановлено, що відповідачем проведено перевірку, по результатах якої складено акт від 05.07.2012 № 39/2201/19176925, в якому описано порушення і не згадується про ненадання будь-яких документів з сторони позивача. Після подання заперечень на такий акт, відповідачем проведено повторну перевірку і складено акт від 13.08.2012 № 19/2200/19176925 в якому описано всі ті ж самі порушення, що і в попередньому акті від 05.07.2012 № 39/2201/19176925 та лише дописано про ненадання документів.
Крім того, судами встановлено, що листом від 31.07.2012 № 2812/10/22-00 відповідач звернувся до позивача з вимогою надати не пізніше як до 01.08.2012 первинні документи. Такий лист отримано позивачем 01.08.2012, про що свідчить розписка на ньому. 01.08.2012 позивачем надано відповідь за № 52, в якому проінформовано відповідача про те, що 30.07.2012 та 31.07.2012 працівників відповідача не допущено до проведення перевірки у зв`язку з відсутністю належних документів. Після пред`явлення документів на перевірку (наказу та направлення) працівників контролюючого органу було допущено до перевірки і така була розпочата. В ході перевірки, працівниками контролюючого органу було складено вимогу від 01.08.2012 про надання первинних документів, з вимогою надати такі до 17.00 год. При цьому, як свідчить відмітка про отримання, така вимога отримана позивачем 01.08.2012 о  17.00 год., тобто позивача фактично було позбавлено часу для надання документів. На дану вимогу позивачем надано відповідь від 01.08.2012 № 53 про те, що всі документи, які вимагались працівниками контролюючого органу було надано, однак, останні почали вимагати представити додаткові документи, про які до цього не згадували. При повторній перевірці первинні документи для перевірки надавались, але відповідачем до уваги не взяті. 01.08.2012 о 17 год 00 хв. позивач отримав лист-вимогу про ненадання документів.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. В доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем та вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанції окремих положень Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про оподаткуванню прибутку підприємств» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затверджене   наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року) щодо вимог оформлення первинних документів на підтвердження відповідних даних податкового обліку, а також зазначає про ненадання позивачем всіх первинних документів на підтвердження таких даних, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішень.
8. Позивачем відзиву (заперечень) на касаційну скаргу надано не було.
9. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
10. Податковий кодекс України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):
10.1. Підпункти 14.1.3, 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14.
Амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації); 
витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення  зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім  змін  капіталу  за рахунок його вилучення або розподілу власником);
господарська діяльність - діяльність  особи,  що пов`язана  з  виробництвом  (виготовленням) та/або   реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і  проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
10.2. Пункт 44.1 статті 44.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
10.3. Підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54.
Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення  (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або  від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість  платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
10.4. Підпункт 138.8.5 пункту 138.8 статті 138.
До складу загальновиробничих витрат включаються: а) витрати на управління виробництвом (оплата   праці працівників апарату управління цехами,  дільницями  відповідно до законодавства тощо;   внески на соціальні заходи, визначені статтею 143  цього  розділу; медичне страхування,  страхування відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього Кодексу,  працівників апарату управління цехами, дільницями; витрати на  оплату  службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо);                б) амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; в) амортизація нематеріальних  активів загальновиробничого (цехового, дільничного, лінійного) призначення; г) витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших  необоротних активів загальновиробничого призначення; ґ) витрати на  вдосконалення технології та   організації виробництва (оплата праці та внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього розділу, працівників, зайнятих удосконаленням технології та організації виробництва, поліпшенням  якості продукції,  підвищенням  її  надійності, довговічності, інших експлуатаційних  характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, придбаних комплектувальних виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій); д) витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інші послуги з утримання виробничих приміщень; е) витрати на обслуговування  виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; внески на соціальні заходи, визначені статтею 143  цього Кодексу; медичне страхування, страхування відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та страхування за довгостроковими договорами страхування життя в межах, визначених абзацами другим і третім пункту 142.2 статті 142 цього  Кодексу, робітників та працівників апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг); є) витрати на охорону праці, техніку безпеки, понесені відповідно до законодавства; ж) суми витрат, пов`язаних із підтвердженням відповідності продукції, систем якості, систем управління якістю, систем екологічного управління, персоналу, встановленим вимогам відповідно до Закону України «Про  підтвердження відповідності»; з) суми витрат, пов`язаних з розвідкою/дорозвідкою та облаштуванням нафтових та газових родовищ (за винятком витрат на спорудження будь-яких свердловин, що використовуються для розробки нафтових та газових родовищ, понесених з моменту зарахування таких свердловин до експлуатаційного фонду,  а  також  інших  витрат, пов`язаних з  придбанням/виготовленням основних  засобів,  які підлягають амортизації згідно із статтею 148 цього Кодексу); и) інші загальновиробничі витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів,  деталей, напівфабрикатів, інструментів із складів до цехів і готової продукції на склади); нестачі незавершеного виробництва, нестачі і втрати  від псування матеріальних цінностей у цехах у межах норм природного убутку згідно із затвердженими центральними органами виконавчої влади та погодженими Міністерством фінансів України нормативами.
10.5. Пункти 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких  активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку,  уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. 
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. 
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до   статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті   193   цього   Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог   статті 201   цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими   пунктом 201.11   статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.
Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна.
10.6. Пункт 199.6 статті 199.
Правила цієї статті не  застосовуються  та  податковий кредит не зменшується в разі: проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу; постачання платником податку відходів і  брухту  чорних  і кольорових  металів,  які  утворилися  в такого платника внаслідок переробки, обробки, плавлення товарів (сировини, матеріалів, заготовок тощо) на виробництві, будівництві, розібранні (демонтажу) ліквідованих основних фондів  та інших подібних операцій.
10.7. Пункт 15 підрозділу 2 розділу ХХ (з 01.01.2011 до 07.07.2011):
Тимчасово, до 1 січня 2014 року, операції з постачання відходів і брухту чорних і кольорових металів, зернових культур товарних позицій 1001-1008 (крім товарної позиції 1006 та товарної підкатегорії 1008 10 00 00), технічних культур товарних позицій 1205 і 1206, крім їх першого постачання сільськогосподарськими підприємствами - виробниками зазначених товарів, деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД, у тому числі операції з імпорту таких товарів,  звільняються від оподаткування податком на додану вартість. 
У разі вивезення в митному режимі експорту таких товарів нульова  ставка  не  застосовується,  крім  експорту операцій з постачання зернових культур товарних позицій 1001-1008 та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206,  щодо яких нульова ставка застосовується до 1 липня 2011 року.
10.8. Пункт 23 підрозділу 2 розділу ХХ (з 07.07.2011 по 01.07.2012):
Тимчасово до 1 січня 2014 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів та деревини товарних позицій 4401, 4403, 4404 згідно з УКТ ЗЕД (крім брикетів та гранул товарної підкатегорії УКТ ЗЕД 4401 30 90 00).
11. Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинний на момент виникнення спірних правовідносин):
11.1. Пункт 5.1. статті 5.
Валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.
11.2. Підпункт 8.1.1. пункту 8.1 статті 8.
Під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого   прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.
12. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
12.1. Стаття 1.
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. 
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
12.2. Частина друга статті 3.
Бухгалтерський облік є  обов`язковим  видом  обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
12.3. Частини перша та друга статті 9.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які  фіксують  факти здійснення господарських операцій.  Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів  можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені  облікові  документи можуть бути складені на паперових або машинних  носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та  обсяг господарської   операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення  господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
13. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене   наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88:
13.1. Пункт 2.4.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Витрати, що пов`язані з проведенням господарської діяльності юридичною особою мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.
15. Платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
16. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.
Проте, у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків платник податків допусти порушення вимог законодавства, такий платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
17. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша   статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).
18. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у  запереченнях на адміністративний позов та апеляційну скаргу та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття судами рішень).
19. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 26.11.2012                      № 0000462301, від 16.08.2012 № 0000262301, від 26.11.2012 № 0000472301 та від 16.08.2012 № 0000252301, діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.
20. Колегія суддів зазначає, що платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення та оформлення яких чітко передбачено законодавством.
Положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджене   наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів  можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені  облікові  документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення  господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Колегія суддів зазначає, що дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій і є підставою для формування податкового обліку платника податків. У справі, що розглядається, позивачем було надано до судів першої та апеляційної інстанції оформлені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства первинні документи (накладні та податкові накладні, видаткові накладні, документи на підтвердження здійснення оплати по договорам укладеним з відповідними контрагентами, виписки по банківським рахункам, копії довіреностей, акти на списання сировини, акти приймання виконаних робіт, звіти складських запасів та інші документи), що не було спростовано контролюючим органом належними та достатніми доказами.
21. Судами першої та апеляційної інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених відповідачем у запереченні на адміністративний позов та в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені контролюючим органом доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
22. Крім того, колегія судів зазначає, що відповідно до   статті 8 Конституції України,   статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України   та частини першої   статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»   суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну  відповідь  на  кожний аргумент. Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи зазначені відповідачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
23. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову   Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу   Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року слід залишити без задоволення.
24. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
25. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу   Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі   № 813/956/13-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова