ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" листопада 2020 р.           Справа№ 910/1255/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Дідиченко  М.А. 
          Поляк О.І. 

при секретарі судового засідання Бовсуновській Ю.В.       
за участю представників: 
від позивача - Спиридонова К.С, адвокат, ордер серії КВ №416282 від 23.09.2020;
від відповідача - Москаленко Ю.Г., представник, довіреність №189/84 від 09.01.2020;
від третьої особи - Боберський І.М., представник, 
розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Інженерна група “Арей” на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/1255/20 (суддя Приходько І.В., повний текст складено – 07.09.2020) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Інженерна група “Арей” до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Міністерство оборони України про визнання недостовірною та спростування інформації.

ВСТАНОВИВ наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Інженерна група “Арей” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання недостовірною та спростування інформації, в якому (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просить суд: визнати недостовірною наступну інформацію, поширену відповідачем про позивача у супровідному листі №189/2/3889 від 18.12.2019, а саме:
- “головним виконавцем ДКР не прийнято рішення щодо організації виготовлення дослідного зразка БМПВ, у тому числі, щодо організації його виготовлення у промислових умовах”;
- “висновок (заключення) військового представництва при головному виконавці ДКР про технічний проект на ДКР, шифр “Вавілон” не представлено, що не дає повноти оцінки щодо обґрунтованості технічних рішень, відповідності вимогам тактико-технічного завдання, щодо технологічності тощо”;
- “загроза виконання ДКР з розробки БМПВ полягає у ймовірній відмові головного виконавця щодо продовження робіт після виконання етапу розробки робочої конструкторської документації”.
Крім того позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Центральний науково-дослідний інститут озброєння та військової техніки Збройних Сил України) протягом 10 днів з дати набрання рішенням суду законної сили відкликати супровідний лист за №189/2/3889 від 18.12.2019. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (Центральний науково-дослідний інститут озброєння та військової техніки Збройних Сил України) спростувати протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили - недостовірну інформацію про Позивача аналогічним способом - шляхом направлення на ім`я заступника міністра оборони України з питань європейської інтеграції листа відповідного змісту. 
За доводами позивача, наведена інформація є недостовірною та завдає шкоди діловій репутації ТОВ “Інженерна група “Арей”.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/1255/20  у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що оскільки викладення спірної інформації мало місце при реалізації посадовою особою власних повноважень та функціональних обов`язків, наведене  не може розглядатися як поширення недостовірної інформації. 
Також, суд першої інстанції вказав на недоведеність позивачем обставин порушення його прав.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач  звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/1255/20 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що викладена у листі інформація є фактичними твердженнями посадової особи відповідача щодо діяльності позивача в рамках виконання ДКР “Вавілон”, які можливо спростувати та які мають негативний характер.
Окрім наведеного, скаржник зазначає, що поширення недостовірної інформації фактично може призвести до припинення співробітництва між позивачем та замовником за Державним контрактом.
Представник апелянта  - позивача у справі в судовому засіданні  надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.
Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні надали пояснення, якими просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Інженерна група “Арей” (виконавець) у межах державного оборонного замовлення взяло на себе обов`язок виконати дослідно-конструкторську роботу (ДКР), шифр “Вавілон” за державним контрактом № 403/2/18-3 від 03.12.2018 року (далі - Державний контракт).
У період з 16.12.2019 по 18.12.2019 відбулась перевірка стану виконання ДКР, шифр “Вавілон” за Державним контрактом. Підставою для проведення перевірки став Наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки МО України № 179 від 16.12.2019 (далі – Наказ № 179).
Згідно зазначеного Наказу № 179 було утворено комісію з перевірки стану виконання робіт за ДКР “Вавілон”. Головою Комісії з перевірки стану виконання робіт призначено Начальника Центрального науково-дослідного інституту та військової техніки Збройних Сил України генерал-майора Чепкова Ігоря Борисовича, якому доручено організувати роботу комісії на базі ТОВ “Інженерна група “Арей” у період з 16 по 18 грудня 2019 року та скласти акт оцінки стану виконання робіт за ДКР “Вавілон” за результатами роботи комісії, який подати на затвердження заступнику Міністра оборони України з питань європейської інтеграції 18.12.2019 встановленим порядком.
За результатами перевірки стану виконання робіт ДКР, шифр “Вавілон” Комісією 18.12.2019 було складено Акт перевірки. 
Результати роботи комісії, які оформлені Актом перевірки, були направлені на ім`я заступника Міністра оборони України з питань європейської інтеграції для затвердження листом №189/2/3889, за підписом Начальника Центрального науково-дослідного інституту та військової техніки Збройних Сил України генерал-майора Чепкова Ігоря Борисовича.
Позивач стверджує, що вказаний лист №189/2/3889 містить недостовірну інформацію про діяльність позивача в межах виконання Державного контракту, зокрема, наступні твердження:
- “головним виконавцем ДКР не прийнято рішення щодо організації виготовлення дослідного зразка БМПВ, у тому числі, щодо організації його виготовлення у промислових умовах”;
- “висновок (заключення) військового представництва при головному виконавці ДКР про технічний проект на ДКР, шифр “Вавілон” не представлено, що не дає повноти оцінки щодо обґрунтованості технічних рішень, відповідності вимогам тактико-технічного завдання, щодо технологічності тощо”;
- “загроза виконання ДКР з розробки БМПВ полягає у ймовірній відмові головного виконавця щодо подовження робіт після виконання етапу розробки робочої конструкторської документації”.
Наполягаючи на тому, що Актом перевірки не було зафіксовано жодного зауваження щодо промислового устаткування позивача, жодних зауважень щодо промислових умов, з огляду на те, що промислові умови Комісією не перевірялись, позивач наводить перелік підстав, які, за його твердженням свідчать про факт здійснення Головою комісії (як посадовою особою відповідача) діяння, що містить юридичний склад правопорушення – поширення недостовірної інформації про позивача.
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив, зокрема, з того, що у даному випадку мала місце реалізація посадовою особою власних повноважень та функціональних обов`язків, що, відповідно, не може розглядатися як поширення недостовірної інформації.
Також, суд першої інстанції вказав на недоведеність позивачем обставин завдання шкоди його діловій репутації інформацією, викладеною у листі №189/2/3889.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вказаних позовних вимог, з огляду на наступне.  
Згідно з статтею 1 Закону України “Про інформацію” інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до статті 2 Закону України “Про інформацію” основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Статтею 27 Закону України “Про інформацію” передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.
За змістом приписів статті 91 Цивільного кодексу України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 Цивільного кодексу України, належить не лише фізичним, а і юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта.
Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: 
- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 
- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 
- поширена інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності;
- поширена інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. 
Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин .
Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи відомості, які не відповідають дійсності, є твердженнями про факти і події, які не мали місця у реальності у час, до якого відносяться оспорювані відомості. 
Згідно п.п. 21 п. 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р.             №671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України ьвід 19 жовтня 2016 р.             №730) Міноборони відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за станом мобілізаційної готовності у Збройних Силах та за підготовкою підприємств, установ і організацій до виконання мобілізаційних завдань (замовлень) для задоволення потреб Збройних Сил та інших військових формувань.
Як вже вказувалося, Наказом тимчасово виконуючого обов`язки директора Департаменту військово-технічної політики, розвитку озброєння та військової техніки МО України № 179 від 16.12.2019 було утворено комісію з перевірки стану виконання робіт за ДКР “Вавілон”. Головою Комісії з перевірки стану виконання робіт призначено Начальника Центрального науково-дослідного інституту та військової техніки Збройних Сил України генерал-майора Чепкова Ігоря Борисовича, якому доручено організувати роботу комісії на базі ТОВ “Інженерна група “Арей” у період з 16 по 18 грудня 2019 року та скласти акт оцінки стану виконання робіт за ДКР “Вавілон” за результатами роботи комісії, який подати на затвердження заступнику Міністра оборони України з питань європейської інтеграції 18.12.2019 встановленим порядком.
Результати роботи комісії, які оформлені Актом перевірки, були направлені на ім`я заступника Міністра оборони України з питань європейської інтеграції для затвердження листом №189/2/3889, за підписом Начальника Центрального науково-дослідного інституту та військової техніки Збройних Сил України генерал-майора Чепкова Ігоря Борисовича.
Як вбачається зі змісту наявної у матеріалах справи копії Акту перевірки, заступник Міністра оборони України з питань європейської інтеграції затвердив вказаний акт без письмових зауважень, про що свідчить відповідний підпис на титульній сторінці.
Згідно п. 3.4. Інструкції з діловодства та документування управлінської інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої Наказом № 370 від 26.07.2018,   службовий лист – документ, призначений для обміну інформацією між установами, органами військового управління, структурними підрозділами.
Службові листи складаються з метою обміну інформацією як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях (резолюціях) вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення народних депутатів України, а також кореспонденцію Верховної Ради України; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.
Основним реквізитом службового листа є текст, що, як правило, складається з двох частин. У першій частині зазначається причина, підстава або обґрунтування підготовки листа чи наводяться посилання на документи, що були підставою для його складення. Друга частина включає висновки, пропозиції, прохання, рішення тощо, які розміщуються з абзацу (п.6.3 вказаної Інструкції).
Лист №189/2/3889 від 18.12.2019, з яким було надано на затвердження заступнику Міністра оборони України з питань європейської інтеграції Акт перевірки стану виконання робіт за ДКР “Вавілон” є службовим документом, що призначений для обміну інформацією між установами, органами військового управління, структурними підрозділами Міністерства оборони України.
При цьому, складення зазначеного листа відбулося у зв`язку з виконанням уповноваженою особою – Начальником Центрального науково-дослідного інституту та військової техніки Збройних Сил України генерал-майором Чепковим Ігорем Борисовичем функціональних обов`язків, покладених на нього як на Голову комісії з перевірки стану виконання робіт за ДКР “Вавілон” Міністерством оборони України.
Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що вказаною посадовою особою без наявних на це відповідних повноважень була викладена недостовірна інформація у листі.
Інформація наведена у вказаному листі стосовно позивача носить виключно службовий характер та її основною метою є ініціювання конструктивного вирішення питання щодо порядку подальшого виконання ДКР шифр “Вавілон”, а не формування негативної думки щодо діяльності позивача.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із  висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку мала місце реалізація посадовою особою власних повноважень та функціональних обов`язків, що, відповідно, не може розглядатися як поширення недостовірної інформації.
Окрім наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. 
Отже, матеріально-правовий аспект захисту прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені.
Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених  або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на пред`явлення  позову  у особи виникає після порушення її права.
Тобто, захисту в судовому порядку підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому, і щодо якого невідомо, буде воно порушено, чи ні.
При вирішенні спору про визнання недостовірною та спростування інформації підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав визнання недостовірною та спростування інформації, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Отже, з огляду на положення  вказаних статтей підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Позивачем, при зверненні з даним позовом не доведено того, що: відомості (дані), з приводу яких виник спір, є негативною та такою, що принижує репутацію позивача, інформацією; порушення права позивача відбулось у вигляді негативного впливу такої інформації на його ділову репутацію, в тому числі через зниження його ділової активності у сфері  діяльності товариства, тощо.
Саме лише посилання апелянта у скарзі на ймовірну загрозу одностороннього розірвання Державного контракту з Міністерством оборони України через викладену в листі інформацію не може бути підставою для захисту ще  не порушеного права позивача.
Так само, позивач пославшись на те, що він є одним із небагатьох виробників важкої бронетехніки, не надав доказів, того, що внаслідок викладеної у листі інформації відбулось зниження  ділової активності товариства у сфері  його діяльності.
Таким чином,  з огляду на ненадання жодних доказів, які б свідчили про наявність шкоди, завданій діловій репутації ТОВ “Інженерна група “Арей” та формам її прояву, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача порушеного права, що також є  самостійною підставою для відмови у позові.
Отже, оскільки позивач належними доказами не довів наявності підстав для задоволення позовних вимог із заявлених ним мотивів,  тому з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281  - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Інженерна група “Арей” залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2020 у справі №910/1255/20  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  позивача у справі.
3.  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 23.11.2020 року. 

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Дідиченко

                                                                                О.І. Поляк