ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2020 року                                                                                Справа № 906/709/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Василишин А.Р. 

секретар судового засідання Гладка Л.А. 

за участю представників сторін:
позивача 1: не з`явився
позивача 2: не з`явився
відповідача: Кашпур В.М.
третя особа: не з`явився 
прокурор: Шептіліс О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" на рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.2019 р. у справі №906/709/19,  ухвалене суддею Кудряшовою Ю.В., повний текст рішення складено 16.12.2019 р.  
за позовом Керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі 
1) Житомирської обласної державної адміністрації
2) Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 
до Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Укрриба"
про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 181,3 га на території Прибережненської сільської ради, скасування державного акту на право постійного користування землею та зобов`язання повернути земельну ділянку  

Прокурор в інтересах держави в особі позивачів пред`явив позов до ТОВ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (код СДР110У: 00476843) про припинення права постійного користування 8 земельними ділянками, розташованими на території Ружинського району Житомирської області, проте на територіях різних сільських рад таких, як: Плосківської, Ягнятинської, Карабчиївської, Вербівської, Верхівнянської, Прибережненської, Дерганівської та Ружинської з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі; скасування відповідних державних актів на право постійного користування спірними земельними ділянками, виданими Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству; скасування записів про реєстрацію Державних актів на право простійного користування відповідними землями; зобов`язання ТОВ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (код 00476843) повернути Житомирській обласній державній адміністрації визначені позовом 8 земельних ділянок водного фонду. 
Щодо кожної з восьми земельних ділянок заявлено чотири позовних вимоги, що загалом складає 32 позовні вимоги. 
Ухвалою господарського суду Житомирської області від 09.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.07.2019 об 11:30 год.
В послідуючому, ухвалою господарського суду Житомирської області від 10.07.2019 роз`єднано позовні вимоги в окремі провадження щодо кожної з земельних ділянок водного фонду, що розташовані на території Плосківської сільської ради, Ягнятинської сільської ради, Карабчиївської сільської ради, Вербівської сільської ради, Верхівнянської сільської ради, Прибережненської сільської ради, Дерганівської сільської ради, Ружинської сільської ради Ружинської району.
Згідно вищезазначеної ухвали копії позовної заяви та документи, долучені до неї, передано для присвоєння номерів справ автоматизованою системою документообігу.
Вимоги керівника Бердичівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивачів про: 
- припинення права постійного користування земельною ділянкою, площею 181,30 га, розташованою на території Прибережненської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (код СДР110У: 00476843), яке здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-01№000011, виданого 22.12.1994 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству.
- скасування державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-01№000011, виданого 22.12.1994 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству.
- скасування запису про реєстрацію Державного акту на право простійного користування землею серії ЖТ 05-01№000011, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за № 11.
- зобов`язання Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (код 00476843) повернути Житомирській обласній державній адміністрації земельну ділянку водного фонду загальною площею 181,30 га, розташовану на території Прибережненської сільської ради Ружинського району Житомирської області, що фактично використовується Товариством, до земель державної власності шляхом складання акту прийому-передачі,  виділено в окреме провадження та присвоєно номер справи 906/709/19.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на безпідставне фактичне користування відповідачем земельної ділянкою площею  181,3 га, розташованою на території Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство".
Рішенням господарського суду Житомирської області від 09.12.2019 р. у справі №906/709/19 позов задоволено повністю. Припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 181,30 га, розташованою на території Прибережненської сільської ради Ружинського району Житомирської області, з цільовим призначенням для риборозведення на промисловій основі Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (код ЄДРПОУ: 00476843), яке здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-01№000011, виданого 22.12.1994 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству. Скасовано державний акт на право постійного користування землею серії ЖТ 05-01№000011, виданий 22.12.1994 Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству. Скасовано запис про реєстрацію Державного акту на право простійного користування землею серії ЖТ 05-01№000011, зареєстрованого в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за № 11. Зобов`язано Товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (13600, Житомирська область, Ружинський район, смт. Ружин, вул. Київська, 60, ід. код 00476843) повернути Житомирській обласній державній адміністрації (10014, місто Житомир, майдан ім. С.П.Корольова, 1, ід. код 00022489) земельну ділянку водного фонду загальною площею 181,30 га, розташовану на території Прибережненської сільської ради Ружинського району Житомирської області, що фактично використовується Товариством з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", до земель державної власності шляхом складання акту прийому-передачі. Здійснено розподіл судового збору за подання позовної заяви.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство"  звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
          Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від "24" січня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" на рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.2019 р. у справі №906/709/19 залишено без руху. Зобов`язано апелянта - Товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлений при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 11 526 грн., адвокату Новіку Віктору Михайловичу надати апеляційному суду договір про надання    правової допомоги Товариству з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" №б/н від 04.07.2019р. та ордер про надання правової допомоги скаржнику    з зазначенням назви суду та номеру справи.
12.02.2020 р. на виконання вимог ухвали апеляційного суду скаржником надано суду належні докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, а також    договір про надання    правової допомоги Товариству з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" №б/н від 04.07.2019р. та ордер про надання правової допомоги скаржнику    з зазначенням назви суду та номеру справи.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" на рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.2019 р. у справі №906/709/19, справу призначено до розгляду. 
24.02.2020 р. на адресу апеляційного господарського суду від представника Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" – Новіка В.М. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №906/709/19 до закінчення  перегляду  в касаційному порядку Великою Палатою  Верховного Суду  справи №912/2385/18.
24.02.2020р. відповідач подав клопотання про долучення до матеріалів справи Науково-експертного висновку щодо права користування земельними ділянками водного фонду згідно державних актів на право постійного користування землею від 10.02.2020 р.
24.02.2020 р. на    адресу апеляційного господарського суду надійшло клопотання від      Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство"    про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/709/19. Зокрема, просить проведення відеоконференції доручити одному із    зазначених судів господарському суду Київської області, Голосіївському районному суду м. Києва, Печерському районному суду м. Києва, господарському суду м. Києва, окружному адміністративному суду м. Києва,    Північному апеляційному господарському суду, Шевченківському районному суду м. Києва,    Солом`янському районному суду м. Києва, Шостому апеляційному адміністративному суду, Київському окружному адміністративному суду, Київському апеляційному суду, Дніпровському районному суду м. Києва, Оболонському районному суду м. Києва, Ірпінському міському суду Київської області чи Обухівському районному суду Київської області..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 р. клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/709/19 - задоволено. Доручено забезпечити проведення відеоконференції Печерському районному суду м. Києва (01601, м.Київ, вул. Володимирська, 15) .
28.02.2020 р. на адресу апеляційного господарського суду від Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому  просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Ухвалою від 19.03.2020р. провадження у справі №906/709/19 зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 р.  поновлено апеляційне провадження у справі №906/709/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.08.2020 р. 
25.09.2020 через канцелярію Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло від представника апелянта пояснення у судовому засіданні в апеляційній інстанції з посиланням на правову позицію касаційної інстанції та клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме: договір оренди нерухомого майна від 31.12.2003 року, згідно п. 1.1 якого державне підприємство (орендодавець) передає, а СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоведне підприємство" (орендар) приймає в строкове платне користування нерухоме майно, яке знаходиться на балансі ДП "Укрриба", вказане нерухоме майно розташоване за адресою: Житомирська область, Ружинський, Коростецький, Овруцький, Дзержинський, Радомишльський, Попільнянський райони; Акт приймання-передачі від 31.12.2003; Додаток до Акту приймання-передачі (94 об`єкти); Додаткова угода від 22.10.2010 до договору оренди від 31.12.2003; інвентаризаційний опис №УР-0000024 основних засобів, складений за період з 31.01.2019 по 01.02.2019. Дані копії документів долучені представником апелянта в поганій (нечитабельній) якості.
09 жовтня 2020 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського  суду надійшло клопотання від представника відповідача про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрриба".
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство "Укрриба" (Україна, 04050, м.Київ, вул.Тургенєвська, буд. 82-А).
22.10.2020 р. на адресу апеляційного господарського суду від Житомирської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому, позивач просить  апеляційну скаргу  залишити без задоволення , а рішення  господарського суду Житомирської області  від 09.12.2019 р.  у справі №906/709/19 – без змін. 
18.11.2020 р. Житомирська обласна державна адміністрація надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі її повноважного представника в судовому засіданні.
Представник відповідача в судових засіданнях підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в позові. 
Прокурор в судових засіданнях заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивачі та третя особа не забезпечили явку повноважних представників в судові засідання, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд 

                    ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.          
 Приймаючи рішення , суд першої інстанції зазначив, що до суду не подано доказів того, що ТДВ "Житомиррибгосп" та СВАТ "Житомиррибгосп" зверталися до уповноважених органів з заявами про оформлення права на землю відповідно до чинного земельного законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою.
Окрім того, місцевий господарський суд, враховуючи припинення діяльності Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, дійшов висновку, що державний акт серії ЖТ 05-01 № 000011 від 22.12.1994 р. на право постійного користування земельною ділянкою також підлягає скасуванню. При цьому, оскільки вимога про скасування запису про реєстрацію державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-01 № 000011 від 22.12.1994 р. є похідною від вимоги про скасування державного акту на право постійного користування землею, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана вимога також підлягає задоволенню.
Також, враховуючи те, що питання про передачу в користування земельних ділянок згідно вищевказаних державних актів на право постійного користування відноситься до компетенції Житомирської обласної державної адміністрації, а судом припинено право постійного користування земельною ділянкою, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повернути Житомирській обласній державній адміністрації земельну ділянку, що фактично використовується товариством, до земель державної власності шляхом складання акту прийому-передачі.
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що сам факт не звернення до суду Житомирською обласною державною та ГУ Держгеокадастру в Житомирській області з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що вказані органи державної влади неналежно виконують свої повноваження щодо усунення порушень прав власника щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини, а відтак суд відмовив в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.
Також, суд першої інстанції, враховуючи те, що відповідач до теперішнього часу використовує спірні земельні ділянки в порушення вимог чинного земельного законодавства, тобто за відсутності оформленого у встановленому законом порядку права, дійшов висновку, що до вказаних вимог позовна давність не поширюється.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи. 
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що посилання в рішенні суду на те, що до статутного капіталу СВАТ "Житомиррибгосп" не увійшли ставки та гідротехнічні споруди, і, як свідчить інформація Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 30.06.2000 р. № 1568, у переліку нерухомого майна, яке передано у власність СВАТ "Житомиррибгосп", відсутні земельні ділянки та водні об`єкти, не свідчить про незаконність користування відповідачем земельною ділянкою водного фонду, тому що зазначені об`єкти і не повинні були передаватись до статутного капіталу чи у власність СВАТ "Житомиррибгосп", оскільки відповідно до ст. 108 ЦК України СВАТ "Житомиррибгосп", а в подальшому і відповідач здійснювали користування такими земельними ділянками на підставі відповідних державних актів.
Відповідач звертає увагу суду, що в наказі регіонального відділення ФДМУ по Житомирській обл. № 70-ВАТ від 30.07.1999 р. відсутня інформація про припинення Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, про що помилково зазначено в Рішенні. Більше того, п. 4 вказаного наказу було затверджено статут СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", в п. 1.1 якого зазначено, що останнє засноване відповідно до наказу регіонального відділення ФДМУ по Житомирській обл. № 70-ВАТ від 30.07.1999 р. шляхом перетворення Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько- рибоводного підприємства у сільськогосподарське відкрите акціонерне товариство згідно із Законами України "Про особливості приватизації в агропромисловому комплексі", "Про приватизацію державного майна" та Порядком перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства, затвердженим постановою КМУ від 11.09.1996 р. № 1099. В подальшому СВАТ "Житомиррибгосп" було перетворено в ТзДВ "Житомиррибгосп", що підтверджується п. 1.1 статуту останнього, в якому зазначено, що ТзДВ "Житомиррибгосп" створене у формі товариства з додатковою відповідальністю шляхом перетворення СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" на основі рішення позачергових загальних зборів акціонерів СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (протокол № 10-1 від 25.10.2011 р.), товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство".
          Таким чином, відповідно до ст. 108 ЦК України та п. 6 Порядку, з моменту державної реєстрації СВАТ "Житомиррибгосп" та ТзДВ "Житомиррибгосп" стали правонаступниками прав і обов`язків Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, в т.ч. й в частині права користування земельною ділянкою водного фонду згідно державного акту на право постійного користування землею.
          Скаржник вказує, що в рішенні суду, з огляду на положення ч. 1 ст. 141 ЗК України, неправомірно зазначено, що у відповідача відсутні підстави користування земельною ділянкою водного фонду, оскільки у ч. 1 ст. 141 ЗК України наведені підстави припинення права користування земельною ділянкою. Зокрема, у пункті "в" цієї частини (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) такою підставою визначено припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.
Апелянт звертає увагу суду, що в порушення ст. 131-1 Конституції України, в рішенні суду не зазначено, в чому полягає виключність звернення прокуратури в інтересах держави до суду із даним позовом. До позовної заяви прокурором не долучені докази прокурорського реагування відповідно до вимог процесуального закону та/або вирок суду, відтак, рішення являється незаконним. В рішенні суду не зазначено жодних причин неможливості здійснення позивачами, які є самостійними юридичними особами з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку. Судом першої інстанції формально зроблено висновок про те, що Житомирська обласна державна адміністрація та Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області неналежно виконують свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.
          Таким чином, зважаючи на положення ч. 3 ст. 4 ГПК України та положення ст. 53 ГПК України у Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області відсутня процесуальна дієздатність для звернення до суду із зазначеною позовною заявою.
Скаржник звертає увагу суду на те, що оскільки перебіг строку позовної давності для звернення до суду осіб, в інтересах яких подано позов, почався 30.07.1999 р., при цьому ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність для звернення до суду тривалістю у три роки, то, відповідно, прокуратурою пропущено встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду із зазначеною позовною заявою, при цьому суд першої інстанції неправильно встановив вказані обставини та прийшов до помилкового висновку, що до позовних вимог позовна давність не поширюється. 
          Житомирська обласна державна адміністрація надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач зазначає, що належні підстави для використання відповідачем зазначених у позові земельних ділянок відсутні, а отже таке використання земельної ділянки можна визначити як самовільне зайняття земельної ділянки. Вважає, що такими діями відповідача порушені інтереси держави, а тому земельні ділянки, що є предметом спору та фактично використовуються товариством, підлягають поверненню Житомирській обласній державній адміністрації до земель державної власності. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню за рішенням суду.
          Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної власності на території Житомирської області уповноважено Головне управління. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення державної Форми власності на території Житомирської області які розташовані за межами населених пунктів. В даному випадку, як земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, а тому Головне управління Держгеокадастру не є розпорядником даних земельних ділянок. 
Відповідно до ч.5 ст.122 Земельного кодексу України,  обласні державні адміністрації на їхній території перестають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Таким чином питаннями щодо видачі відповідних рішень та передачі у оренду даної категорії земель (тобто земель водного Фонду) в Житомирській області займається виключно Житомирська обласна державна адміністрація. Отже, після припинення діяльності Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, земельні ділянки повинні були повернутися у розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом
Бердичівською місцевою прокуратурою опрацьовано інформацію органів державної влади та контролю та матеріали кримінального провадження №12016060290000154 від 26.05.2016 щодо використання земельних ділянок водного фонду на території Ружинського району Житомирської області, за результатом чого встановлено наступне.
Рішенням сесії Ружинської районної ради народних депутатів від 16.12.1994 в постійне користування Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству передано земельну ділянку водного фонду, зокрема площею 181,3 га на території Бистрицької сільської ради (державний акт на право постійного користування серія ЖТ 05-01 №000011, зареєстрований в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користувачі землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за №11 від 22.12.1994).
          Вказана земельна ділянка розташована на території Прибережненської сільської ради, так як рішенням Житомирської обласної ради народних депутатів від 03.03.1995 утворено за рахунок роз`єднання Бистрицької сільської ради Ружинського району - Прибережненську сільську раду з центром в селі Прибережне, підпорядкувавши їй село Прибережне.
Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №32-ДП від 15.02.1996 прийнято рішення про приватизацію Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства.
Відповідно до Законів України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі", "Про приватизацію державного майна" і наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №70-ВАТ від 30.07.1999 (а.с. 66 том 1), в ході проведення приватизації на базі Житомирського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства створено СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарське-рибоводне підприємство".
Згідно Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства від 30.03.1999, до статутного капіталу СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарське-рибоводне підприємство" (СВАТ "Житомиррибгосп") не увійшло державне майно - об`єкти, які підлягають приватизації, зокрема ставки та гідротехнічні споруди. Підтвердженням цього є Акт оцінки цілісного майнового комплексу, затвердженого заступником начальника регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 30.03.1999 (а.с. 47-49 том 1) та План приватизації Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, затвердженого заступником начальника регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 28.11.1999 (а.с. 70-81 том 1).          
Як вбачається з інформації Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 30.06.2000 №1568 (а.с. 67-69 том 1) у переліку нерухомого майна, яке передано у власність СВАТ "Житомиррибгосп", відсутні земельні ділянки, водні об`єкти (ставки) та гідротехнічні споруди.
Гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу СВАТ "Житомиррибгосп", відповідно до спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 №126/752, передані до сфери управління Міністерства аграрної політики України.
На виконання вказаного наказу 22.08.2003 гідротехнічні споруди СВАТ "Житомиррибгосп" передано ДП "Укрриба", на підтвердження чого в матеріалах справи міститься Акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" від 22.08.2003 з додатком (а.с. 60-64 том 1).
В подальшому ДП "Укрриба" вказані гідротехнічні споруди передано в оренду СВАТ "Житомиррибгосп" на підставі укладеного договору.
Наказом регіонального відділення фонду державного майна України по Житомирській області від 15.05.2003 №289 процес приватизації СВАТ "Житомиррибгосп" був завершений. З 23.01.2012 СВАТ "Житомиррибгосп" реорганізовано шляхом і перетворення в Товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (ТДВ "Житомиррибгосп").
СВАТ "Житомиррибгосп", а в подальшому ТДВ "Житомиррибгосп" продовжує використання земельної ділянки  водного фонду на території Ружинського району на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, який видавався Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарське рибоводному підприємству 22.12.1994.
Із статуту ТДВ "Житомиррибгосп" вбачається, що вказане товариство створене у формі товариства з додатковою відповідальністю шляхом перетворення СВАТ "Житомиррибгосп" та є правонаступником всіх прав та обов`язків СВАТ "Житомиррибгосп".
Згідно даних наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТДВ "Житомиррибгосп" зареєстроване 23.01.2012.
СВАТ "Житомиррибгосп" згідно даних наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано 30.07.1999 на підставі розпорядження голови Ружинської районної державної адміністрації №283 від 30.07.1999 (а.с. 87 том 1).
Згідно інформації Регіонального відділення ФДМУ в Житомирській області від 31.05.2019 № 03/1347 (а.с. 43-44 том 1) з дати реєстрації СВАТ "Житомиррибгосп" 30.07.1999 Житомирське обласне державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство припинене.
За інформацією Бердичівського управління ГУ ДФС Житомирській області згідно бази даних за кодом ЄДРПОУ 00476843 рахується СВАТ "Житомиррибгосп" та його правонаступник ТДВ "Житомиррибгосп.
Причиною виникнення спору стало питання про наявність або відсутність підстав для припинення права постійного користування земельною ділянкою, скасування державного акту на право постійного користування землею та запису про реєстрацію державного акту, а також повернення земельної ділянки до земель державної власності.

4. Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 27 ЗК (в редакції Закону від 18.12.1990 р. № 561-ХП та в редакції Закону від 13.03.1992 р.) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі, зокрема, припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.
Згідно ч. 1 ст. 92 ЗК України (в редакції Закону від 25.10.2001 р.) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності можуть набувати вичерпне коло осіб, зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Пунктом "в" ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.
Статтею 37 ЦК УРСР та ст. 34 Закону України "Про підприємства в Україні"  (в редакції, чинній на момент завершення приватизації) визначено, що юридична особа припиняє свою діяльність шляхом ліквідації чи реорганізації (перетворення). Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.
Відповідно до ст. 19 ЗК України (в редакції від 13.03.1992 р.) і ст. 123 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 р.) надання земельних ділянок юридичним особам у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.
Відповідно до ст.59 ЗК України, землі водного фонду надаються у постійне користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 
Згідно ч.5 ст.122 ЗК України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинам третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Відповідно до ст. 84 ЗК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з даним позовом), у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ст.59 ЗК України, землі водного фонду надаються у постійне користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Статтею 92 ЗК України передбачено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації України; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування; вищі навчальні заклади незалежно від форми власності; співвласники багатоквартирного будинку.
Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації; право власності або користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. ст. 125, 126 ЗК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Норми глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Норми глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Частиною 1 статті 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної  скарги. 
Предметом цього позову є вимога прокурора в інтересах позивачів до відповідача про припинення права постійного користування земельною ділянкою, скасування державного акту на право постійного користування землею, скасування запису про реєстрацію даного державного акту та зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку до земель державної власності, шляхом складання акту прийому-передачі.
Стосовно права постійного користування  земельною ділянкою водного фонду  площею 181,3 га на території Бистрицької сільської ради (державний акт на право постійного користування серія ЖТ 05-01 №000011, зареєстрований в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користувачі землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за №11 від 22.12.1994) апеляційний суд зазначає наступне. 
Рішенням сесії Ружинської районної ради народних депутатів від 16.12.1994 р. в постійне користування Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству передано земельну ділянку водного фонду, зокрема площею 145,9 га на території Карабчиївської сільської ради та видано Державний акт на право постійного користування серія ЖТ 05-14 № 000009, зареєстрований в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користувачі землею на території Ружинської районної ради народних депутатів за №14 від 22.12.1994 р. /а.с. 120-123    у т. 1/.
Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області № 32-ДП від 15.02.1996 р. прийнято рішення про приватизацію Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства /а.с. 45 у т.1/.
Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" та наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області № 70-ВАТ від 30.07.1999 р. /а.с. 66 у т. 1/ в ході приватизації на базі Житомирського обласного державного сільськогосподарсько-рибоводного підприємства створено СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарське-рибоводне підприємство".
Відповідно до Акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, затвердженого заступником начальника регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 30.03.1999    р. /а.с. 47-49 у т.1/, та Плану приватизації Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, затвердженого заступником начальника регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області від 28.11.1999 р. /а.с. 70-81 у т. 1/, до статутного капіталу СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарське-рибоводне підприємство" (СВАТ "Житомиррибгосп") не увійшло державне майно - об`єкти, які не підлягають приватизації, зокрема ставки та гідротехнічні споруди.
За Переліком нерухомого майна, яке передається у власність відкритому акціонерному товариству «Житомирське обласне сількогосподарсько-рибоводне підприємство»,    30.06.2000 р. Регіональне відділення передало    відкритому акціонерного товариству 84 одиниці нерухомого майна    /а.с. 67-69 у т. 1/. До Переліку не ввійшли ставки, гідротехнічні споруди тощо.
Наказом регіонального відділення фонду державного майна України по Житомирській області від 15.05.2003 р. № 289 завершений процес приватизації СВАТ "Житомиррибгосп" /а.с. 116 у т. 3/.
Відповідно до спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 №126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд»    до сфери управління Міністерства аграрної політики України передані гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, які в процесі приватизації не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства; наказано регіональним відділенням Фонду державного майна України в місячний термін забезпечити приймання-передачу майна на баланс Державного підприємства «Укрриба» у порядку, визначеному Положенням про порядок передачі об`єктів державної власності», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1482 від 21.09.1998 р. Додатком до цього наказу є перелік господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, майно (гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів цих товариств та не підлягає приватизації) яких передається на баланс державного підприємства "Укрриба". До цього переліку увійшло ВАТ "Житомирське       обласне сільськогосподарське рибоводне підприємство".
На виконання цього наказу 22.08.2003 р. гідротехнічні споруди СВАТ "Житомиррибгосп" (в т.ч. рибопітомники, нагульні стави, виросні стави, плотини, дамби тощо на загальну залишкову суму 10379626,00 грн.)    передані ДП "Укрриба" відповідно до акту приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" від 22.08.2003 р. з додатком /а.с. 60-64 у т. 1/. В подальшому 31.12.2003 р. Державне підприємство "Укрриба" вказані гідротехнічні споруди передало в оренду СВАТ "Житомиррибгосп" на підставі договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності /а.с. 90-92 у т.3/. Перелік гідротехнічних споруд, які знаходяться на балансі ДП «Укрриба» і передаються в оренду СВАТ «Житомиррибгосп» /а.с.94-95 у т.3/, є ідентичним, в т.ч. за вартістю, переліку у акті приймання-передачі гідротехнічних споруд від 22.08.2003 р. /а.с.60-64 у т.1/.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-    підприємців та громадських формувань СВАТ "Житомиррибгосп" зареєстроване на підставі розпорядження голови Ружинської районної державної адміністрації № 283 від 30.07.1999 р. 
23.01.2012 р. СВАТ "Житомиррибгосп" реорганізовано шляхом перетворення в Товариство з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (ТДВ "Житомиррибгосп").
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у статутному капіталі ТзДВ "Житомиррибгосп" відсутня частка держави. Регіональне відділення ФДМУ підтвердило такі дані у інформація від 31.05.2019 р., наданій Бердичівській місцевій прокуратурі /а.с.43-44 у т.1/.
   Відповідно до Статуту ТзДВ "Житомиррибгосп" товариство створене у формі товариства з додатковою відповідальністю шляхом перетворення сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Житомирське обласне Сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» (протокол загальних зборів акціонерів №10-1 від 25.10.2011 р.). Одночасно у Статуті зазначено, що    ТзДВ "Житомиррибгосп" є правонаступником всіх прав та обов`язків Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство», заснованого відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України у Житомирській області від 30.07.1999 р. № 70-ВАТ шляхом перетворення Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводне підприємство /а.с.200 у т.1/.
СВАТ "Житомиррибгосп" згідно даних наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано 30.07.1999 на підставі розпорядження голови Ружинської районної державної адміністрації №283 від 30.07.1999 (а.с. 81 том 1).
Згідно інформації Регіонального відділення ФДМУ в Житомирській області від 31.05.2019 № 03/1347 (а.с. 44-45 том 1) з дати реєстрації СВАТ "Житомиррибгосп" 30.07.1999 Житомирське обласне державне виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство припинене.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що до юридичної особи, яка утворилась в процесі приватизації, тобто до СВАТ "Житомиррибгосп" право постійного користування земельною ділянкою водного фонду в розмірі  181,3 га на території Бистрицької сільської ради відповідно до державного акту на право постійного користування серія ЖТ 05-01 №000011  не переходило,  а відтак   таке право припинилось з припиненням юридичної особи  Житомирського обласного державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства з дати реєстрації СВАТ "Житомиррибгосп" 30.07.1999р.  на підставі положень  п.3ч.1ст. 27 ЗК України в редакції Кодексу на час проведення реєстрації припинення. Відповідно у подальшому право постійного користування  цією земельною ділянкою не переходило до відповідача ТзДВ "Житомиррибгосп"  як правонаступника СВАТ "Житомиррибгосп",  що унеможливлює задоволення позову у цій частині. 
Посилання відповідача на Науково-експертний висновок щодо права користування земельними ділянками водного фонду згідно державних актів на право постійного користування землею від 10.02.2020 р., складений Державною екологічною академією післядипломної освіти та управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такий висновок не є доказом у розумінні вимог Господарського процесуального кодексу України, адже відповідно до ч. 1 ст. 109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. 
Твердження у наданому науково-консультативному висновку про набуття в порядку правонаступництва відповідачем  права постійного користування спірною земельною ділянкою є помилковими, з огляду на наступне.
   Відповідно до норм ст.27 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 18.12.1990 р. № 561-ХП та в редакції Закону від 13.03.1992 р.) право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі, зокрема, припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.
Відповідно до норм ч.1 статті 92 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 р. ) визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності можуть набувати вичерпне коло осіб, зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Земельний кодекс України в редакції від 13.03.1992 р. і Земельний кодекс України в редакції від 25.10.2001 р. не передбачають жодних виняткових підстав для набуття права користування земельними ділянками правонаступниками колишніх землекористувачів.
Отже, перетворення державного підприємства у відкрите акціонерне товариство без державної частки є юридичним фактом для припинення права на користування земельною ділянкою. Автоматичне переоформлення прав землекористування законодавством не передбачено.
Стосовно вимоги про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, скасування запису про реєстрацію даного державного акту враховується наступне.
Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Кабінету Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Вимога про скасування запису про реєстрацію державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-28№000015 від 22.12.1994, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №15 є похідною від скасування державного акту на право постійного користування землею серії ЖТ 05-28№000015 від 22.12.1994, що правомірно враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.
У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видані відповідні державні акти, так і самі акти про право постійного користування. 
Разом з тим, державний акт на право постійного користування землею серія ЖТ 05-01 № 000011 був виданий і зареєстрований в книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійною користування землею від 22.12.1994 р. Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству.
Враховуючи, що до відповідача ТзДВ "Житомиррибгосп", за висновком апеляційного суду, не переходило право постійного користування земельною ділянкою водного фонду в розмірі 181,3 га, вимога  про скасування державного акту та  реєстраційного запису не підлягає задоволенню. 
Стосовно вимоги повернути земельну ділянку  у державну власність зазначається наступне.
Як встановлено апеляційним судом, гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу СВАТ "Житомиррибгосп", відповідно до спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 №126/752, передані до сфери управління Міністерства аграрної політики України.
На виконання вказаного наказу 22.08.2003 гідротехнічні споруди СВАТ "Житомиррибгосп" та ставки передано ДП "Укрриба", на підтвердження чого в матеріалах справи міститься Акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" від 22.08.2003 з додатком (а.с. 61-64 том 1).
На час розгляду справи апеляційним судом є  чинним договір, укладений  31.12.2003 року між державним підприємством "Укрриба" (орендодавець) та сільськогосподарським відкритим акціонерним товариством "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (орендар)  оренди нерухомого майна (а.с. 62-65, т.3).
Згідно додаткової угоди від 22.10.2010 року п.11.1 договору оренди нерухомого майна від 31.12.2003 року викладено в наступній редакції: « 11.1. Цей договір діє до 31 грудня 2023 року».
Згідно акту приймання-передачі (а.с. 65, т.3), який є додатком до вказаного договору оренди, орендодавець передав, а орендар прийняв державне нерухоме майно в оренду в кількості 94 гідротехнічні споруди, що знаходяться за адресою: Житомирська область, Ружинський, Коростецький, Овруцький, Дзержинський, Радомишльський, Попільняньський райони.
Проте, при вирішенні питання про підстави користування відповідачем означеною земельною ділянкою слід врахувати наступне.
Стаття 58 ЗК України відносить до земель водного фонду,  крім іншого, землі , зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, а також гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами.  
Відповідно до ст. 59 ЗК України, землі водного фонду надаються у постійне користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 
Згідно ч. 5 ст. 122 ЗК України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинам третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Отже, розпорядження спірною земельною ділянкою водного фонду здійснюється Житомирською обласною адміністрацією, яка є позивачем у цьому  спорі. 

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність вимог прокурора в частині зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку державі в особі Житомирської обласної адміністрації, враховуючи викладене.
Відповідно до норм Земельного кодексу України обов`язковими умовами для одержання земельної ділянки у користування є прийняття відповідного рішення уповноваженим органом, розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки та проведення земельних торгів щодо продажу права оренди цієї земельної ділянки.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що ТзДВ "Житомиррибгосп" використовує земельну ділянку водного фонду площею 181,30 га на території Прибережної сільської ради. 
Як встановлено апеляційним судом, до відповідача не переходило право постійного користування земельною ділянкою, яка надавалась Житомирському обласному державному виробничому сільськогосподарсько-рибоводному підприємству, тому його твердження про правомірне використання спірної земельної ділянки на підставі державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-01 № 000011, виданого 22.12.1994 р., є безпідставними. 
В матеріалах справи відсутні докази звернення СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство", а в подальшому ТзДВ "Житомиррибгосп" щодо оформлення права користування спірною земельною ділянкою до органів державного управління, в компетенцію яких входить вирішення питань оформлення прав на земельні ділянки.
Позиція відповідача, висловлена апеляційному суду, має непослідовний характер, оскільки стверджуючи про правонаступництво за державним підприємством, представник відповідача одночасно пояснює, що ТзДВ "Житомиррибгосп" звернулось за дозволом на розробку проєкта землеустрою для передачі земельної ділянки в оренду, визнаючи у такий спосіб відсутність підстав для користування земельною ділянкою.
Таким чином, колегія суддів встановила, що СВАТ "Житомиррибгосп", а в подальшому відповідач ТзДВ "Житомиррибгосп" протягом тривалого часу користувалися спірною земельною ділянкою водного фонду державної власності без правової підстави, всупереч вимогам законодавства, зокрема ст. 59, 92, 116, 122, 123, 124, 125 Земельного кодексу України.
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України і Водного кодексу України надає право власнику земельної ділянки вимагати повернення земельної ділянки впродовж усього часу тривання порушення права законного володільця земельної ділянки водного фонду.
Враховуючи положення ст.206 ЗК України що використання землі в Україні є платним, апеляційний суд зазначає, що відповідно до інформації Головного управління ДФС у Житомирській області Державної фіскальної служби України від 06.03.2019 р. ТДВ "Житомиррибгосп" (код ЄДРПОУ 00476843) перебуває на обліку в Попільнянській ДПІ (Ружинській район) Бердичівського управління ГУ ДФС у Житомирській області на загальній системі оподаткування зі сплатою земельного податку з юридичних осіб у 2018 та 2019 роках, тоді як чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності. Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього може бути орендна плата (п. 14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України).
Виходячи з положень ст.122 ЗК України, органом, уповноваженими здійснювати повноваження держави в цьому випадку є  Житомирська обласна державна адміністрація. Відтак  апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні земельні ділянки на вимогу власника підлягають поверненню Житомирській обласній державній адміністрації, а відтак і позов обґрунтовано задоволено судом першої інстанції в цій частині.
Наявність чинного на час розгляду справи договору  оренди нерухомого майна, укладеного, 31.12.2003 року між державним підприємством "Укрриба" (орендодавець) та сільськогосподарським відкритим акціонерним товариством "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (орендар)  щодо оренди гідротехнічних споруд на думку апеляційного суду не впливає на можливість задоволення позову в частині повернення земельної ділянки, з огляду на наступне.
Пунктом 1 цього Договору сторони передбачили , що орендодавець передає , а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, яке знаходиться на балансі ДП «Укрриба», вартість згідно експертної оцінки за станом на 31.10.03р. становить 467554,00 грн. Нерухоме майно розташоване за адресою:Житомирська області, Ружинський, Коростенський, Овруцький, Дзержинський, Радомишльський, Попільнянський район. Перелік майна деталізовано у Додатку до акту приймання передачі майна від 31.12.2003р., який в свою чергу є додатком до Договору оренди.   
Договір укладено строком дії до 31.12.2013 року, в подальшому додатковою угодою від 22.10.2010 року строк дії продовжено до 31.12.2023 року.   
За визначенням ч.1 ст. 1 Закону України "Про аквакультуру" гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.
Виходячи з наведеного визначення, гідротехнічні споруди –це інженерні споруди, призначені для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливої дії вод. Призначення гідротехнічних споруд зумовлює їхню невід`ємну пов`язаність з водними об`єктами.  
Зі змісту статті 51 Водного кодексу вбачається, що водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об`єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними   Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 ст.59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди, зокрема, земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб.   
Враховується також, що за правилами частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 759 УК України  за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму, відповідно до частини 1 статті 760 цього Кодексу,  може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Використовуючи відповідно до частини 3 статті 213 ЦК України правила про тлумачення умов договору , виходячи зі змісту пункту 1.1 договору, Акту передачі  та додатку до нього, наведених вище положень закону щодо регулювання відносин стосовно водних об`єктів,  апеляційний суд приходить до висновку, що предметом договору про оренду нерухомого майна є саме гідротехнічні споруди як інженерні конструкції, а також технологічні водні об`єкти, пов`язані з ними,  за визначеним переліком.
Право користування рибогосподарським технологічним комплексом  не може суперечити наведеним вище положенням закону  щодо правового регулювання права користування земельними ділянками водного фонду, а відтак набуття такого права можливо виключно з підстав та в порядку, встановленому законом.
Таким чином, зазначений договір не може бути підставою для користування земельною ділянкою водного фонду, індивідуальні ознаки якої визначені позивачем у позовній заяві у відповідності з  державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ 05-28№000015 від 22.12.1994 в розмірі 181,3 га на території Бистрицької сільської ради Ружинського району Житомирської області.
Досліджуючи питання про підстави пред`явлення позову прокурором в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру  в Житомирській області, апеляційним судом приймається до уваги наступне. 
Згідно ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 ЦК України набуває цивільних прав  і здійснює цивільні обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі у будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.
Так, відповідно до частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
Так, відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.
Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17 та від 20.03.2019 у справі № 905/1135/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Разом з тим, прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи у постанові від 25.10.2019 у справі № 911/1107/18).
У свою чергу, врегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду постановою від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах №923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі №915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №0440/6738/18, та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Колегією суддів приймається до уваги те, що перед зверненням з позовом до суду Бердичівською місцевою прокуратурою 13.03.2019 на адресу Житомирської обласної державної адміністрації направлено лист (а.с. 176-178 том 1) для вжиття відповідних заходів реагування на усунення вищевказаних порушень вимог земельного законодавства.
10.05.2019 від Житомирської обласної державної адміністрації надійшла відповідь (а.с. 179 том 1), з якої вбачається, що адміністрацією доведено до відома ТДВ "Житомиррибгосп" умови користування земельними ділянками водного фонду державної власності згідно вимог чинного законодавства, та рекомендовано укласти договори оренди на земельні ділянки водного фонду. 
Лист аналогічного змісту також було надіслано 11.06.2019 Бердичівською місцевою прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області для вжиття відповідних заходів реагування до усунення вищевказаних порушень вимог земельного законодавства відповідачем (а.с. 180-182 том 1) .
Листом від 19.06.2019 ГУ Держгеокадастру в Житомирській області повідомлено Бердичівську місцеву прокуратуру, що у Відділі контролю за використанням та охоронною земель в Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружинському та Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охоронною земель ГУ Держгеокадастру і Житомирській області відсутня інформація стосовно вказаних у фактів порушень ТДВ "Житомиррибгосп" вимог земельного законодавства при використанні на території Ружинського району земельних ділянок водного фонду на підставі зокрема державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЖТ 05-28 №000015. Заходи державного контролю з використанням та охоронною земель не проводились, акти реагування не вносились.
З огляду на зазначене, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах Житомирської обласної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", представництва інтересів держави у суді, а тому представництво прокурора в інтересах держави в суді є підставним та обґрунтованим.

Звертаючись з позовною заявою до суду у даній справі, Бердичівська місцева прокуратура обґрунтувала наявність інтересів держави, які, на її думку, полягають в порушенні законності використання земельної ділянки водного фонду державної власності, а також визначила уповноважений орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Житомирська обласна державна адміністрація та Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області. 
Відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016р. № 333, зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 25.20.2016 року за №1391/29521, Головне управління Держгеокадастру в області (далі – Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Головне управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території України (пп.13 п.4 Положення про ГУ Держгеокадастру).
Оскільки в цій справі спір стосується  права користування земельною ділянкою, що відповідно до ст. 4 Водного кодексу України належить до земель водного фонду, апеляційний суд зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не наділено повноваженнями  розпорядження землями водного фонду, звернення прокурора з позовом до суду в інтересах цього органу є помилковим, проте ця обставина не впливає  на  правильність  висновків суду і не спричиняє необхідності скасування чи зміни рішення.     
Колегією суддів приймається до уваги те, що перед зверненням з позовом до суду Бердичівською місцевою прокуратурою 13.03.2019 на адресу Житомирської обласної державної адміністрації направлено лист (а.с. 176-178 том 1) для вжиття відповідних заходів реагування на усунення вищевказаних порушень вимог земельного законодавства.
10.05.2019 від Житомирської обласної державної адміністрації надійшла відповідь (а.с. 179 том 1), з якої вбачається, що адміністрацією доведено до відома ТДВ "Житомиррибгосп" умови користування земельними ділянками водного фонду державної власності згідно вимог чинного законодавства, та рекомендовано укласти договори оренди на земельні ділянки водного фонду. 
Лист аналогічного змісту також було надіслано 11.06.2019 Бердичівською місцевою прокуратурою до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області для вжиття відповідних заходів реагування до усунення вищевказаних порушень вимог земельного законодавства відповідачем (а.с. 180-182 том 1) .
Листом від 19.06.2019 ГУ Держгеокадастру в Житомирській області повідомлено Бердичівську місцеву прокуратуру, що у Відділі контролю за використанням та охоронною земель в Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружинському та Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охоронною земель ГУ Держгеокадастру і Житомирській області відсутня інформація стосовно вказаних у фактів порушень ТДВ "Житомиррибгосп" вимог земельного законодавства при використанні на території Ружинського району земельних ділянок водного фонду на підставі зокрема державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЖТ 05-28 №000015. Заходи державного контролю з використанням та охоронною земель не проводились, акти реагування не вносились.
З огляду на зазначене, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах Житомирської обласної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", представництва інтересів держави у суді, а тому представництво прокурора в інтересах держави в суді є підставним та обґрунтованим.
Заперечуючи проти даного позову, відповідач у відзиві на позовну заяву, просив суд  застосувати строк позовної давності, який на його думку розпочався з 30.07.1999 р. 
Колегія суддів вказує, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). 
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Статтею 268 ЦК України визначено вимоги на які позовна давність не поширюється. Але цей перелік вимог не є вичерпним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 268 ЦК України законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.
Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. 
Отже, власник може пред`явити такий позов у будь який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову. 
Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 р. у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 р. у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 р. у справі № 487/10132/14-ц, і колегія суддів у даній справі не вбачає підстав для відступлення від цієї правової позиції.
Щодо позовних вимог про припинення права постійного користування земельною ділянкою, скасування державного акту на право постійного користування землею та скасування запису про реєстрацію державного акту на право простійного користування землею, оскільки у позові відмовлено за безпідставністю матеріально-правових вимог, позовна давність відповідно до ст. 261 ЦК України застосуванню не підлягає.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" наведено достатні та переконливі доводи, на підставі яких колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
А відтак, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області необхідно скасувати частково та прийняти в скасованій частині нове рішення нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.2019 р. у справі №906/709/19 не відповідає вимогам щодо повного та достовірного встановлення обставин, які підлягали встановленню господарським судом.
За таких обставин, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" на рішення господарського суду Житомирської області  від 09.12.2019 р.  слід задовольнити частково та частково скасувати рішення суду першої інстанції. 
Здійснити розподіл судових витрат у відповідності до ст.. 129 ГПК України.      
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" на рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.2019 р. у справі №906/709/19 - задоволити частково.

Рішення господарського суду Житомирської області від 09.12.2019 р. у справі №906/709/19 скасувати частково і викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
          "Позов задоволити частково.

Товариству з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" повернути Житомирській обласній державній адміністрації до земель державної власності земельну ділянку водного фонду загальною площею 181,30 га, розташовану на території Прибережненської сільської ради Ружинського району Житомирської області, і межі якої визначені в Державному акті на право постійного користування землею серія ЖТ 05-01№000011, виданий 22.12.1994 р.
          
          В решті позову відмовити.
          
          Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (13600, Житомирська область, смт.Ружин, вул.Київська, 60; код 00476843) на користь Прокуратури Житомирської області  (10014 м. Житомир вул. Леха Качинського, 2; код ЄРДПОУ 02909950) 1921,00 грн. витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви."

          Стягнути з Прокуратури Житомирської області (10014 м. Житомир вул. Леха Качинського, 2; код ЄРДПОУ 02909950) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" (13600, Житомирська область, смт.Ружин, вул.Київська,60; код 00476843) 8644,50 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.
          
          Доручити господарському суду Житомирської області видати накази.

          Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/709/19  повернути до господарського суду Житомирської області.             

Повний текст постанови складений "26" листопада 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 
 
Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.