Ухвала
 
07 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/774/20
 
провадження № 61-14315ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи: Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»), треті особи: Іршавська міська рада Іршавського району Закарпатської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
 
Одночасно з позовом ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» чи будь-яким іншим особам відчужувати чи вчиняти будь-які інші дії, у тому числі, будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі.
 
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року, з урахуванням ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 10 лютого               2020 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» розпоряджатися (відчужувати або вчиняти будь-які інші дії, у тому числі, будь-які реєстраційні дії) з квартирою АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у справі.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 липня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» залишено без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року - без змін.
 
У вересні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 липня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду                    24 вересня 2020 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.
 
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зазначає про те, що повний текст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду заявник отримав 25 серпня 2020 року, проте доказів на підтвердження цього не надає.
 
Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку. 
ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не долучено до касаційної скарги доказів, які підтверджують дату отримання копії судового рішення.
 
Отже, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту, довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
 
Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Також подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки вона подана з порушенням вимог статті 392 ЦПК України.
 
З огляду на зміст касаційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» оскаржує ухвалу районного суду та постанову суду апеляційної інстанції, проте у прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, не зазначаючи яке рішення просить ухвалити за результатами перегляду постанови Закарпатського апеляційного суду від 23 липня 2020 року.
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно уточнити касаційну скаргу, прохальна частина якої повинна бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України, із зазначенням судових рішень, які він просить скасувати, а також яке рішення просить ухвалити за результатами розгляду його касаційної скарги та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги та копії скарги з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати наведені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду                     від 23 липня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець