КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 760/24473/19                                                        Головуючий у 1-й інст. - Шереметьєва Л.А.
Апеляційне провадження 22-ц/824/15218/2020                                                    Доповідач - Рубан С.М.

                           
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
        16 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції - Радея Олександра Андрійовича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Шереметьєвої Л.А. у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 61 861, 37 грн. та судовий збір.
Посилається на те, що 07 серпня 2017 року у м. Києві на перехресті просп. В. Лобановського та М. Кривоноса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ssang Yong Rexton, д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та службового автомобіля Департаменту патрульної поліції Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням інспектора роти №3 батальйону №3 ОСОБА_1 .
В результаті ДТП службовий автомобіль отримав механічні пошкодження.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Вказаною постановою встановлено, що відповідач свою вину у вчиненні ДТП визнав повністю, винуватість останнього також підтверджується схемами місця ДТП із зазначенням пошкодження транспортних засобів, поясненнями учасників ДТП, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року.
Проведеним на замовлення начальника Управління патрульної поліції у м. Києві департаменту патрульної поліції автотоварознавчим експертним дослідженням встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Prius, д.н.з.  НОМЕР_2  у результаті ДТП, яка сталася 07 серпня 2017 року, станом на момент проведення експертного дослідження складає 61 861, 37 грн.
 
         Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року позов Департаменту патрульної поліції задоволено частково.
         Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції 10 558,38 грн. матеріальної шкоди та 327,87 грн. судового збору.
         В решті позовних вимог відмовлено. 
         Не погоджуючись з рішенням суду, представник Департаменту патрульної поліції - Радей Олександр Андрійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
         Посилається на те, що на поліцейських, які проходять службу у Національній поліції України, положення КЗпП України не поширюються. Відшкодування шкоди, завданої саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, нормами КЗпП України не передбачено, натомість таке відшкодування врегульовано нормами ЦК України. Позивачем при зверненні з позовом до суду було зроблено посилання на норми закону, які підлягають застосуванню при розгляді даної справи, а саме статей 22,1166,1187,1192 ЦК України. Суд при вирішенні даного спору помилково застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме статті 130,132,134,138 КЗпП України.   
          Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що на момент ДТП відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, враховуючи, що спеціальним Законом «Про  Національну поліцію України» підстави та порядок покладення на поліцейських цивільно - правової відповідальності не врегульовано, суд дійшов вірного висновку, що до даного спору підлягають застосуванню загальні норми КЗпП України. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження завдання відповідачем шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу внаслідок умисних протиправних дій, а тому підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля відсутні. Оскільки пошкоджений автомобіль був наданий відповідачу як предмет виданий у користування, а доказів для застосування повної матеріальної відповідальності передбаченої статтею 134 КЗпП України позивач не надає, стаття 132 КЗпП України є спеціальною нормою, яка унеможливлює застосування ЦК України до даних правовідносин. Крім того, відповідач добровільно виконав рішенняСолом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року в повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями.     
         Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався положеннями статті 132 КЗпП України, відповідно до якої за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно довідки, наданої до суду представником позивача, місячний заробіток відповідача ОСОБА_1 становив 10 558, 38 грн., тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача завданої з його вини шкоди у розмірі 10 558, 38 грн.
         Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що відповідач  ОСОБА_1 перебував на службі Національної поліції з 26 листопада 2015 року.
Наказом № 227 о/с від 15 березня 2018 року звільнений зі служби.
07 серпня 2017 року о 08 год. 30 хв. на перехресті просп. В. Лобановського та М. Кривоноса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Ssang Yong Rexton, д.н.з.  НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та службового автомобіля Департаменту патрульної поліції Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням                   ОСОБА_1 .
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно учасника ДТП  ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року відповідач  ОСОБА_1 визнаний винним у даній дорожньо-транспортній пригоді.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Зі змісту постанови вбачається, що відповідач свою вину в дорожньо-транспортній пригоді та порушенні п.8.7.3 є Правил дорожнього руху визнав.
Згідно з висновком експертного дослідження ДНДЕКЦ МВС України            № 19/13-1/25-ЕД/18 від 25 квітня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП, яка сталася 07 серпня 2017 року складає 61 861, 37 грн.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.
Згідно ст.17 Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону служба у поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. 
Звертаючись до суду з позовом Департамент патрульної поліції посилався на положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, ст.22 ЦК України щодо права особи на відшкодування збитків у результаті порушення її цивільного права, ст.1166 ЦК України, якою врегульовано загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду та просив стягнути завдану шкоду із відповідача, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди під час виконання останнім службових обов`язків, а саме здійснення патрулювання на службовому автомобілі (несення публічної служби).
 
Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини першої  статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За правилами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Згідно пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно частини першою статті 1166 ЦК Україна майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Вказані правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, а також Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 761/19799/17, від 30 вересня 2020 року у справі № 204/2763/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 320/8119/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 756/12568/18, від 25 листопада 2020 року у справі №202/124/19.
Таким чином, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства та ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув увагу, що спір у цій справі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір з приводу відшкодування органу державної влади шкоди, завданої відповідачем шляхом пошкодження службового автомобіля під час здійснення патрулювання, тобто під час виконання службових обов`язків (несення публічної служби), є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.
Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
             Згідно ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
         Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
          Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі та направленням справи для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.
 
      Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції - Радея Олександра Андрійовича - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року - скасувати.
Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - закрити.
Направити справу для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 16 грудня 2020 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
 
              Судді                                                 Заришняк Г.М.
 
                                Мараєва Н.Є.