ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №573/1006/17
адміністративне провадження №К/9901/5297/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  - Бучик А.Ю.,
суддів – Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року (колегія суддів: Шевцова Н.В., Макаренко Я.М., Мінаєва О.М.) у справі № 573/1006/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги, як особі, якій встановлена інвалідність ІІІ групи з 31 травня 2016 року внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та додані до неї документи та призначити і виплати йому одноразову грошову допомогу, як особі, якій встановлена інвалідність ІІІ групи з 31 травня 2016 року внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти відповідне рішення;
Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 16.06.2017 позов задоволено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2017 постанову Білопільського районного суду Сумської області від 16.06.2017  по справі № 573/1006/17 скасовано.
Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки компенсацію, отриману відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повернуто, а тому відсутня підстава для відмови у призначенні допомоги, передбаченої ст. 16-3 Закону № 2011.
Ухвалою Верховного Суду від 04.01.2018 відкрито касаційне провадження.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові рішення – залишити без змін.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 в період з 09 листопада 1979 року по 16 грудня 1981 року позивач проходив строкову військову службу, по закінченню якої був звільнений у запас, на підставі наказу командира в/ч 41146 №  351 від 16 грудня 1981 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 .
На підставі Протоколу №19 від 25 лютого 1987 року комісією по медосвідоцтву військовозобов`язаних, призваних на спеціальні збори на Чорнобильську АЕС, ОСОБА_1 визнаний придатним до проходження зборів на ЧАЕС, що підтверджується довідкою №28 від 05 лютого 2015 року, виданої Білопільським районним комісаріатом Сумської області.
В період з 26 лютого 1987 року по 06 травня 1987 року позивач знаходився на виконанні службового завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні підвищеної небезпеки, про що свідчить копія довідки №851 від 06 травня 1987 року, виданої начальником штаба в/ч 68555.
ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при військовій частині НОМЕР_2 с. Оране, а саме: технічне обслуговування та ремонт машин в парку №2. Вивіз радіоактивних матеріалів із турбінного цеху на могильник. Дні виїзду: березень – 1, 13, 14, 15, 16-20; квітень – 1-10, 24-28, 11-23, що підтверджується випискою із Центрального архіву міністерства оборони України №51/5118 від 08 травня 1999 року, адресованою Білопільському районному комісаріату Сумської області.
Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія  1), що вбачається із посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Сумською обласною державною адміністрацією 30 червня 2016 року, та відповідно до вкладки № НОМЕР_4 до даного посвідчення є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно із посвідченням серії НОМЕР_5 від 09 серпня 2016 року ОСОБА_1 є інвалідом IIІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 12 лютого 2015 року №457 встановлено, що захворювання молодшого сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1960 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №154169 від 03 червня 2016 року позивачу встановлено III групу інвалідності по причині захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
18 липня 2016 року до управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації надійшла заява позивача щодо виплати одноразової компенсації на підставі статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідь на яку 12 серпня 2016 року управлінням на особистий рахунок позивача була перерахована одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю по ІІІ групі інвалідності в розмірі 189 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою УПСЗН №01-07/852 від 06 березня.2017 року.
02 листопада 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до Білопільського районного військового комісаріату Сумської області стосовно нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду IІI групи, на підставі ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Як вбачається зі змісту пункту 56 Витягу з Протоколу №4 від 27 січня 2017 року, затвердженого Міністром оборони України Полтораком С.Т. від 01 лютого 2017 року, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги із посиланням на пункт 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки одноразова грошова допомога призначається військовозобов`язаним, призваним на збори, у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби, не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Окрім цього, в протоколі зазначено, що частиною 7 статті 16-3 згаданого Закону передбачено, що у разі, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. ОСОБА_1 у 2015 році отримав компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
12 квітня 2017 року позивач через Білопільське відділення Сумської філії «Приват Банк» повернув на рахунок державного бюджету України раніше виплачені грошові кошти у розмірі 189 грн.60 коп., що підтверджується копією квитанції №0.0.743348375.1 від 12 квітня 2017 року.
Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги не залежить від тримісячного строку проходження військової служби чи військових зборів. Також вказав, що компенсацію, передбачену ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач повернув.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, дійшов висновку про правомірність дій Міністерства оборони України щодо непризначення позивачеві одноразової грошової допомоги, оскільки право на її отримання використане шляхом отримання компенсації, встановленої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виплати одноразової грошової допомоги), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виплати одноразової грошової допомоги), 6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Відповідно до частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;  військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;  військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме частина шоста статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 19 років після звільнення зі строкової військової служби (проходження військових зборів), право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.
Вказаний висновок відповідає позиціям викладеним  Верховним Судом у постановах від 20.11.2018 у справі № 750/5074/17, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18. № 678/270/17 від 31.01.2019.
Також згідно з частиною сьомої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виплати одноразової грошової допомоги), якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
Відповідно до абзацу 1 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Згідно з статтею 60 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.
Колегія суддів зазначає, що правова природа одноразової грошової допомоги полягає у наданні державою, крім основних видів соціального захисту передбачених статтею 46 Конституції України, права особі одноразово скористатися отриманням грошової суми коштів, як додатковою компенсацією за статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або іншим законом, зокрема, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Принцип правової визначеності у правовідносинах пов`язаних з отриманням одноразової грошової допомоги полягає у тому, що скориставшись таким правом, зокрема, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особа позбавлена можливості у майбутньому повторно претендувати на отримання такого ж виду соціальної допомоги, як одноразова грошова допомога відповідно до інших законів, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Суди апеляційної інстанції правомірно не прийняли до уваги твердження позивача про те, що він повернув одноразову компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, виплачену відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки процедура повернення таких коштів законодавством не передбачена. Допомога позивачем отримана у 2016 році, а повернута у 2017 році, тобто після отриманої відмови Міноборони. Відтак, оскільки позивач отримав допомогу відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", то додаткове отримання ним одноразової грошової допомоги за Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не є можливим.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 27.03.2018 у справі 760/8809/17 та від 16.04.2019 у справі № 822/975/18.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A;, пункт 29).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що постанова суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                          Л.Л. Мороз

                                                                                                    А.І. Рибачук