ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/509/20 Головуючий в 1-й інстанції - Яркіна С.В.
Єдиний унікальний №317/944/20 Доповідач в 2-й інстанції - Фомін В.А.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП                 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
13 листопада 2020 року                                                         м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Фомін В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Турчинського М.І. на постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

постановою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП притягнуто  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також постановлено стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

Як зазначено в постанові, 21.03.2020 о 02-16 годині ОСОБА_1  у м. Запоріжжя, Хортицький район, Хортицьке шосе, 6-А, керував транспортним засобом ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 (належність - ОСОБА_2 ), з явними ознаками сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ТЗ із застосуванням спеціального приладу Drager alcotest 6820, а також в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Турчинський М.І. вказує на незаконність постанови суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.268 КУпАП розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист та позбавив його можливості надати пояснення.
Зазначає, що при розгляді адміністративного матеріалу судом не було враховано фактичних обставин по справі, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. До бланку протоколу були записані невідомі особи, які безпосередньо не були присутні на місці зупинки транспортного засобу та не були допитані у судовому засіданні, а тому працівниками поліції був порушений порядок огляду особи на стан сп`яніння.
Враховуючи викладене, просить скасувати постанову районного суду, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Турчинський М.І. не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу апеляційного суду, про вручення особисто ОСОБА_1 судової повістки. Справа розглядається без їх участі по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, з матеріалів справи вбачається, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №298002 від 21 березня 2020 року, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомився, йому роз`ясненні права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, і ст.268 КУпАП, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом (а.с.2); актом огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія до КУ «ОКНД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 березня 2020 року (а.с.4-5); письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.6-7); відеозаписом, який міститься на доданому до матеріалів справи оптичному носії DVD-R, на якому зафіксовані обставини події від 21.03.2020 року.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, є безпідставними, оскільки у судовому засіданні суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Диспозицією ст.130 КУпАП, окрім іншого, передбачена відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом і факт його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджений наявними і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Тим більше, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, та окремим (самостійним) складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень допущених при їх складанні не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №298002 від 21 березня 2020 року відносно ОСОБА_1 містить всі необхідні відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року. З зазначеним протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, його копію отримав, що засвідчив своїм особистим підписом.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом через те, що в протокол записані свідками невідомі особи, які не були присутні на місці події, є непереконливими. В наявному в матеріалах справи протоколі докладно викладена суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, та інші необхідні відомості. Будь-які виправлення в протоколі відсутні. Також до протоколу були записані свідки події ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були присутні на місці події, що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом.

Крім того, зауважень до протоколу від ОСОБА_1 під час його складання не надходило. Також не надходило від останнього будь-яких зауважень під час огляду, що підтверджується відеозаписом, з якого вбачається, що останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків. Підстав сумніватися в достовірності вказаних пояснень у апеляційного суду немає. Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність протоколу вимогам Закону та порушення працівниками поліції порядку огляду ОСОБА_1 , є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються наданими матеріалами, а саме відеозаписом вказаних подій, відповідно до якого на пропозицію поліцейського пройти огляд на місці зупинки за допомогою технічного засобу та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відповів відмовою у присутності двох свідків. При цьому, поводив себе зухвало, нецензурно лаявся, висловлював образливі слова на адресу працівників поліції.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід при розгляді справи, у зв`язку з тим, що судом не було допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки норми закону про адміністративну відповідальність не містять обов`язкового допиту свідків під час судового розгляду, натомість письмові пояснення свідків є самостійними доказами, і тому матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та для прийняття законного та обґрунтованого рішення достатньо було пояснень свідків.

Окремо слід зазначити, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 та його захисником не були заявлені жодні клопотання про допит свідків, які були присутні на місці події під час його відмови від проходження огляду, з обґрунтуванням необхідності їх виклику, що, на переконання апеляційного суду, вказує на формальність вказаного доводу, як підставу для скасування рішення суду.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 , тим самим порушив вимоги ст.268 КУпАП, апеляційних суд доходить наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції, в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії», в пункті 31 зазначив, що принцип верховенства права - одне з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Згідно з пунктом 34 вказаного рішення, суд повинен проаналізувати, чи дотримали органи влади розумний баланс між заходами, вжитими для забезпечення загальних інтересів суспільства, та потребою захищатися від обвинувачення.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.41) наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 дійсно не був присутнім в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 14 травня 2020 року. Між тим, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне поштове повідомлення, відповідно до якого 08.05.2020 року ОСОБА_1 особисто отримав судову повістку, що засвідчив своїм підписом (а.с.23), а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст.268 КУпАП є безпідставними.

До того ж, права передбачені ст.268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом виклику його до суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції переконався у обізнаності ОСОБА_1 про судовий розгляд справи та надання йому можливості бути присутнім в суді апеляційної інстанції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст.268 КУпАП правами. Реалізації зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи, однак апелянт не скористався своїм правом та не з`явився до суду апеляційної інстанції.

Крім того, законодавством України про адміністративні правопорушення не передбачено необхідності обов`язкового скасування постанови суду першої інстанції через розгляд справи у відсутність особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, порушення, на які звертав увагу захисник в апеляційній скарзі, є суто формальними, які не можуть слугувати підставою для скасування правильного по суті рішення, до того ж останній не заперечував факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тобто фактичні обставини справи не оскаржував взагалі.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є допустимими, достовірними, належними і достатніми для висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу порушника та наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника-адвоката Турчинського М.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року, якою до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, притягнуто ОСОБА_1 , із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, залишити без змін.

Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду В.А. Фомін
Дата документу  Справа № 317/944/20