ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

17 грудня 2020 року                                                                    м. Чернівці
справа № 715/1328/20
провадження 822/1044/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів:  Одинака О.О., Лисака І.Н.                                                            секретар Скрипка С.В. 
учасники справи:
позивач Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області,
відповідач ОСОБА_1 ,
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2020 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Маковійчук Ю.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області звернулося до Глибоцького районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.
Позов обгрунтовано наступними обставинами. У результаті проведеної перевірки у липні - вересні 2016 році встановлено, що відповідачкою надана недостовірна інформація стосовно відомостей про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї, а саме, не задекларовано житловий будинок, що у АДРЕСА_1 , площею 60,8 кв.м.
Вказували на те, що ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу з порушенням вимог ст. 7 Закону №1768-111, що призвело до зайвого нарахування та виплати вказаної допомоги за період з січня 2014 року по вересень 2016 року на загальну суму 103 842 гривні 41 коп., частково яку з відповідачки було стягнуто.
Зазначали, що відповідачці надсилалися письмові повідомлення про повернення надмірно виплачених коштів, проте кошти в сумі 85 846 гривень 19 коп. не повернуто позивачу.
Позивач просив стягнути з відповідача, ОСОБА_1 , на користь Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької РДА Чернівецької області переплачену суму допомоги у розмірі 85 846 гривень 19 коп. та судовий збір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2020 року позов Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації 85 846 грн. 19 коп. як надмірно виплачену соціальну допомогу.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачкою ОСОБА_1 було надано недостовірні відомості щодо наявного у неї права власності на житловий будинок. Вказана невідповідність є наслідком недобросовісних дій відповідачки при призначенні та обчислені державної соціальної допомоги.
Унаслідок надмірно отриманої державної допомоги, державі заподіяно шкоду на суму зайво виплаченої державної допомоги малозабезпеченим сім`ям в розмірі 85 846 грн. 19 коп.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові. 
Посилається на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Зокрема, апелянт посилається на те, що позивачем не наведено жодної обов`язкової умови припинення виплати та повернення виплаченої соціальної допомоги з підстав, передбачених частиною першою статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», оскільки не доведено ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру.
Також посилається на те, що суд безпідставно не застосував строк позовної давності, про що було заявлено відповідачем в суді першої інстанції.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що на підставі заяв, довідок про доходи, декларації про доходи та майновий стан, сім`ї відповідачки ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_2 , було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї на період з 01.01.2014 року по 30.11.2016 рік.
Відповідно до довідок про склад сім`ї, виданих Кам`янською сільською радою, малозабезпечена сім`я ОСОБА_1 складається із 5 осіб.

У декларації про доходи та майновий стан (Розділ 3 «Відомості про житлові приміщення, що перебувають у власності або володінні членів сім`ї зареєстрованих у приміщення, що перебувають, у власності або володінні членів сім`ї зареєстрованих у приміщенні/будинку осіб, членів сім`ї, що проживають (дружина, чоловік, неповнолітні діти») ОСОБА_1 зазначено про наявність у власності її сім`ї будинку у АДРЕСА_2 , площею 132 кв.м.

Протягом липня-вересня 2016 року в Управлінні праці та соціального захисту населення Глибоцької РДА фінансовою інспекцією в Чернівецькій області проводилася перевірка. У результаті перевірки виявлено порушення вимог абз. 3 ст. 7 Закону «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» та Постанова № 250 при призначенні соціальної допомоги відповідачці ОСОБА_1 .

З 01.04.2017 по 30.09.2019 рік відповідачці ОСОБА_1 була призначена допомога, як малозабезпеченій сім`ї. 

11 березня 2020 року позивачем на адресу відповідачки надіслано повідомлення про необхідність сплатити залишок суми надмірну виплачених коштів в розмірі 85846,19 гривень, яке остання отримала 16.03.2020 року.

Встановлено, що 30 травня 2008 року між  ОСОБА_1  та ОСОБА_3  укладено договір довічного утримання. Предметом даного договору є 1/2 частка на житловий будинок, що в  АДРЕСА_1 , площею 60,8 кв.м., а інша  Ѕ частка належала відповідачу на підставі рішення Глибоцького районного суду від 03.07.2006р. Вказаний договір довічного утримання зареєстровано нотаріусом в реєстрі за № 1830 в день укладення договору 30.05.2008 року. Крім того, Глибоцьким комунальним районним бюро технічної інвентаризації зареєстровано за № 22440403 в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 червня 2008 року, про що зроблено відмітку на вказаному договорі. Отже, відповідачу Ѕ частка будинку належала на підставі рішення Глибоцького районного суду від 03.07.2006р., а інша Ѕ частка – на підставі договору довічного утримання від 30.05.2008р.

На підставі вищевказаного договору 05 вересня 2019 року зареєстровано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 , площею 60,8 кв.м. за ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою ОСОБА_1 було надано недостовірні відомості щодо наявного у неї права власності на житловий будинок, то що вказана невідповідність є наслідком недобросовісних дій відповідачки.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.
Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.
Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону).
Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.
Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 250 соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.
За змістом пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).
Форма декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (зі змінами), затверджена наказом Міністерством соціальної політики України від 22 липня 2003 року № 204, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2003 року за № 709/8030 (був чинний на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги).
У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців, починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.
Відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.
Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Судом встановлено, що подаючи декларацію про доходи та майно сім`ї, відповідач зазначила відомості про житловий будинок, що у АДРЕСА_2 , площею 132кв.м, однак відомості про те, що у її власності на час подання декларації перебував також будинок по АДРЕСА_1 площею 60,8кв.м. в якому Ѕ частка належала їй на підставі рішення Глибоцького районного суду від 03.07.2006р., а інша Ѕ частка – на підставі договору довічного утримання від 30.05.2008р. не зазначила.
Враховуючи зазначене, у володінні сім`ї ОСОБА_4 на час призначення допомоги перебувало два житлові будинки загальною площею 144,8кв.м., що на 29,3кв.м. перевищує норму встановлену ст.7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», яким встановлена норма – 21кв.м. на одного члена сім`ї та додатково 10,5 кв.м. на сім`ю. 
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач надавала передбачений Законом пакет документів для призначення допомоги, уповноваженому працівнику сільської ради. Однак всі документи заповнювались нею власноручно. 
Повернення (стягнення) наданої соціальної допомоги за таких умов може застосовуватися, коли органом праці та соціального захисту населення (місцева державна адміністрація) на підставі рішень районних, районних у містах державних адміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах рад за результатами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та зібраної інформації про сім`ю, її власність, доходи, майно прийме рішення про відмову в наданні соціальної допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем прийнято розпорядження 23.09.2016р. про припинення нарахування допомоги відповідачу з 01.10.2016р. на підставі виявленої недостовірно задекларованої інформації щодо майна. 
Враховуючи всі обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідачем було надано невірну інформацію про майновий стан, внаслідок чого були надмірно виплачені кошти в сумі 103842грн.41коп. за період з січня 2014р. по вересень 2016р.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на застосування строку позовної давності. При цьому, суд першої інстанції помилково вважав, що строк давності переривався стягненням з відповідача за її заявою частини зайво сплачених їй коштів.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті проведеної перевірки у липні-вересні 2016р. Державною фінансовою інспекцією у Чернівецькій області виявлено порушення абз.3 ст.7 Закону №1768 та Постанови №250 при призначені ОСОБА_1 державної соціальної допомоги, що підтверджено Актом від 28.09.2016р., отже, саме з цього часу позивачу стало відомо про факти подання відповідачем недостовірних відомостей про майно та порушення порушення його права, а з позовом до суду Управління праці та соціального захисту населення звернулося 16 червня 2020 року, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.
За змістом викладеного перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. 
Отже, стягнення з відповідача за її заявою від 15.09.2016р. переплати з наступних платежів не є перериванням перебігу строку позовної давності в розумінні ст.264 ЦПК України. При цьому слід врахувати, що відповідач заявою від 30.03.2017р. просила залишити її заяву від 15.09.2016р. без розгляду та виконання і повернути їй. 
       Враховуючи зазначені обставини, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції – скасувати, в позові – відмовити за перебігом строку позовної давності. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Ураховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові. 
Щодо судових витрат
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 3153 грн. 
Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України з Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області на користь відповідачки слід стягнути судовий збір в сумі 3153 грн.
Керуючись ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2020 року скасувати.
У позові Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям відмовити.
Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3153 гривні.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Головуючий І.Б. Перепелюк
Судді: О.О. Одинак
І.Н. Лисак