Справа № 130/2635/19
Провадження № 22-ц/801/1577/2020
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року	Справа № 130/2635/19	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя – доповідач), 
суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,
з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Олексюка Володимира Володимировича, слідчого слідчого відділу Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Майченка Анатолія Миколайовича, Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Сенько Л. Ю. від 21 липня 2020 року (дата складання повного тексту рішення – 24 липня 2020 року), –

встановив:

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду цим позовом, за яким просив стягнути з кожного відповідача правоохоронних органів окремо 30000 грн 00 к. моральної шкоди на його користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України. 03 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з аналогічним позовом, за яким просив стягнути з кожного відповідача правоохоронних органів окремо 10000 грн 00 к. моральної шкоди на його користь.
Ухвалою від 21 липня 2020 року об`єднано цивільну справу № 130/2635/19 із цивільною справою № 130/4/20.
На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідні службові особи Національної поліції тривалий час не приймають процесуального рішення у зареєстрованих за його заявами кримінальних провадженнях № 42017021130000053 та № 42018021130000022.  
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 червня 2019 року у позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1  не зазначено чи розглядалося в порядку Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) оскарження дій, бездіяльності та рішень цих органів в рамках кримінального провадження. Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органів, що здійснюють досудове розслідування, позивачем не надано.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд фактично ухилився від перевірки зазначених у позовній заяві обставин, а також нових обставин, що свідчать, на думку позивача, про позапроцесуальні стосунки відповідачів з судом.
Головне управління Національної поліції у Вінницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Частинами першою – третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.
Судом встановлено, що 24 липня 2017 року за заявою ОСОБА_1 внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України (далі КК України)(кримінальне провадження № 42017021130000053).
10 травня 2018 року за його ж заявою внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 382 КК України (кримінальне провадження № 42018021130000022).
За період з липня 2019 року по жовтень 2019 року двічі скасовувалися постанови слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А. М. про закриття кримінального провадження № 42018021130000022. 
Рішення у цих провадженнях до тепер не прийняті.
У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний юридичний захист в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження. 
До правовідносин щодо завдання моральної шкоди, яка полягає в перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття підлягають застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1174 ЦК України.
Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому частиною 2 зазначеної статті визначено, що моральна шкода може полягати і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 1174 ЦК України установлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
       Таким чином саме по собі тривале не прийняття службовими особами органу досудового розслідування процесуального рішення у кримінальних провадженнях, зареєстрованих за заявами ОСОБА_1 про умисне невиконання ОСОБА_2 рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 січня 2017 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 500 грн 00 к. щомісячно та внесення завідомо неправдивих відомостей службовими особами Жмеринського районного сектору державної міграційної служби в офіційний документ щодо реєстрації громадянки ОСОБА_3 , незаконне закриття кримінального провадження № 42018021130000022 призвело до моральних страждань ОСОБА_1 , що виявились у негативних переживаннях роздратування, зневіри, неспокою, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування державою Україна моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 незаконними рішеннями та бездіяльністю органу досудового розслідування. 
       Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування такої шкоди апеляційний суд звертає увагу на відсутність у справі доказів на підтвердження моральних страждань та негативних переживань ОСОБА_1 , пов`язаних із цими протиправними рішеннями та бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування, а тому вважає, що розумним, справедливим і достатнім відшкодуванням буде грошова компенсація в сумі 1000 грн 00 к.    
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 – 384 ЦПК України, апеляційний суд, –
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове.
Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Держави Україна на користь  ОСОБА_1 , 1948 року народження, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , 1000 (одну тисячу) грн 00 к., у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
       (Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2020 року)

Головуючий                                                         О. С. Панасюк

Судді:                                                                 О. Ю. Береговий

                                                                       Т. М. Шемета