Номер провадження: 22-ц/813/4302/20 
Номер справи місцевого суду: 520/1634/19
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 15 жовтня 2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 946. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу – задоволено. 
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 15.10.2010 року, актовий запис № 946. 
Шлюб між  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1  вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року та в задоволенні позову Юзіка про розірвання шлюбу – відмовити в повному обсязі.
До суду апеляційної інстанції з`явилася відповідач ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 15 жовтня 2010 року, шлюб зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 946.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
 Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З урахуванням положень ст.111 СК України, суд першої інстанції за клопотанням відповідачки надавав сторонам строк для примирення (а.с. 37, 53). 
З матеріалів справи вбачається, що після спливу цього строку суд з`ясував, що позивач ОСОБА_2 , категорично наполягав на розірванні шлюбу. 
Таким чином, враховуючи те, що оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. 
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суд надав лише до 2-х місяців на примирення, однак, на її думку це короткий строк для примирення, оскільки ОСОБА_2 знаходився в тяжкому становищі, як психічно так і фізично.
Проте, апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно правової позиції викладеної в пункті 10  Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року по справі № 605/434/18.
Як встановлено матеріалами справи, в суді першої інстанції, позивач ОСОБА_2 надавав особисто пояснення стосовно причин, що призвели до розірвання шлюбних відносин та наполягав на розірванні шлюбу, що підтверджується протоколом судового засідання від 05.09.2019 року (а.с. 58).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Окрім того, апеляційній суд вважає зазначити наступне.
Так, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, 02.07.2020 року на електрону адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якій представник апелянта просить суд закрити провадження по справі у зв`язку зі смертю позивача по справі – ОСОБА_2 , в підтвердження чого надала копію Свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану  Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), з якого вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Крім того, 07.07.2020 року до канцелярії апеляційного суду також надійшла заява від представника ОСОБА_2 – ОСОБА_4 , у якій вона просила залучити до матеріалів справи копію Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (а.с. 97-104). 
Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).
Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
Допускається правонаступництво у справі за позовами про право, яке за своєю природою є майновим та тісно не пов`язані з особою суб`єкта.
Однак, правовідносини, що склалися між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу, пов`язані із особою позивача та не допускають правонаступництва.
Відповідно до ч.1 ст.377, п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Разом з тим, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог ч.1 ст.377 ЦПК України (ч.3 ст.377 ЦПК України).
Оскільки позивач помер після ухвалення оскаржуваного рішення, яке є законним і обґрунтованим, провадження у справі не підлягає закриттю.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05.10.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда