Ухвала
 
01 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 641/6221/19
 
провадження № 61-12604ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Президент України Зеленський Володимир Олександрович , про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 липня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Судові рішення мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтвердження протиправності дій посадових осіб Державного бюро розслідувань при проведенні перевірки його заяви від 24 червня 2019 року, оскарження дій та процесуальних рішень слідчого під час досудового розслідування передбачено статтею 303 ЦПК України і не може бути предметом розгляду у цивільному судочинстві, заявником не доведено завдання істотної шкоди його здоров`ю та моральних страждань внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб Державного бюро розслідувань.
 
У вересні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 липня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків щодо зазначення підстав касаційного оскарження та викладення касаційної скарги державною мовою.
 
У вересні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали від 03 вересня 2020 року, з яких вбачається, що недоліки усунуто заявником.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди безпідставно відмовили у задоволенні його позовних вимог, не надали оцінку тій обставині, що протиправна бездіяльність відповідача випливає з ухвали Жовтневого районного суду м. Полтави від 25 вересня 2019 року у справі № 554/7123/19, яким відповідача зобов`язали внести заяву ОСОБА_1 від 24 червня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не врахували правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 522/22238/15-ц, провадження № 61?6679св18, не дослідили зібрані у справі докази, апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання позивача про щодо встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження у справі, якщо її подано на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.
 
Суди встановили, що 23 березня 2019 року та 24 червня 2019 року, ОСОБА_1 звертався на адресу Державного бюро розслідувань із заявами про внесення відомостей до ЄРДР та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Відповідно до листа від 09 квітня 2019 року, надісланого на адресу ОСОБА_1 слідчим другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтава Лісничою О., повідомлено заявника, що його заява від 26 березня 2019 року розглянута. Зазначено, що зі змісту заяви вбачається незгода із прийнятими рішенням слідчого та прокурора під час здійснення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим підстав для внесення відомостей до ЄРДР не вбачається.
 
Відповідно до листа від 23 липня 2019 року, надісланого на адресу ОСОБА_1 слідчим другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтава Лісничою О., зазначено, що звернення ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій співробітників прокуратури Харківської області розглянута. Зазначено, що зі змісту заяви вбачається незгода із прийнятими рішенням слідчого та прокурора під час здійснення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні.
 
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
 
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема, моральна шкода.
 
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
 
Встановивши, що невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення, викладених у листі позивача від 26 квітня 2019 року, та розцінені ним як бездіяльність слідчого, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування, а факт внесення відомостей до Єдиного реєстру розслідувань за результатами розгляду скарги заявника не свідчить про завдання моральної шкоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неврахування судами правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 522/22238/15-ц, провадження № 61?6679св18, є необґрунтованими, оскільки судове рішення у зазначеній справі було ухвалене за обставин, що суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справі № 641/6221/19, що вплинуло на застосування норм права.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, були предметом оцінки в судах першої та апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Президент України Зеленський Володимир Олександрович , про зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  О. В. Білоконь