ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року                                                                                      Справа № 903/144/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Дика А.І. 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на рішення Господарського суду Волинської області від 17.09.2020р. у справі №903/144/20 (суддя Якушева І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Беверідж Трейдінг Компані", м.Вишневе, Київської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг", м.Луцьк
про стягнення 3 500 698,30 грн. 

за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 17.09.2020 у справі №903/144/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Беверідж Трейдінг Компані"
3 500 698 грн. 30 коп., з них: 2 803 248 грн. 80 коп. заборгованості, 492 893 грн. 70 коп. пені, 89 622 грн. 60 коп. процентів річних, 114 933 грн. 20 коп. збитків, завданих інфляцією, 52 628 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням Господарського суду Волинської області від 17.09.2020р. у справі №903/144/20 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав висвітлених у ній, просить апеляційний суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 17.09.2020р. у справі №903/144/20 в частині стягнення 497 672,66 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позовних вимогах щодо стягнення пені в розмірі 497 672,66 грн - відмовити.
ТОВ "Пакко Холдинг" вважає незаконним та необґрунтованим рішення Господарського суду Волинської області від 17 вересня 2020 року у справі №903/144/20 в частині стягнення пені в розмірі 492 893,70 грн., оскільки при ухваленні рішення в цій частині було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
Скаржник посилається на те, що ТОВ "Беверідж Трейдінг Компані" при нарахуванні пені в розмірі 497 672,66 грн., керуючись п. 8.2.1. договору поставки №260318-01/1п від 26.03.2018, діяв неправомірно, оскільки за цим договором поставки заборгованість становить лише 1 093   999,71 грн., а не 2 803 248,80 грн., на яку було позивачем нараховано пеню. Тоді, як договором відступлення права вимоги стягнення штрафних санкцій за невчасне виконання зобов`язань не погоджувалося. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позовна заява ТОВ "Беверідж Трейдінг Компані" була подана до суду 18.02.2020, а згідно даної позовної заяви позивач просив стягнути заборгованість починаючи з 27 вересня 2018 року і на заборгованість, яка виникла з 27 вересня 2018 року нараховував пеню, всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, де зазначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Скаржник вважає, що залишення без розгляду клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи відзиву на позов та врахування наведених у ньому заперечень зроблено судом безпідставно, оскільки товариство обґрунтувало поважність причин не подання відзиву раніше. Звертає увагу при цьому, що у відзиві на позовну заяву ТОВ "Пакко Холдинг" заявляв клопотання про застосування строку позовної давності щодо стягнення пені.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на рішення господарського суду Волинської області від 17.09.2020, справу №903/144/20 призначено до розгляду. Запропоновано позивачу - у строк до 27.11.2020 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу. Також, роз`яснено сторонам у справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України. 
Матеріалами справи стверджується, що ухвалу суду від 18.11.2020 у справі №903/144/20 було отримано учасниками справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень наявними в матеріалах справи.
Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що при ухваленні рішення від 17.09.2020 у справі №903/144/20 Господарським судом Волинської області повністю з`ясовані всі обставини справи, дотримано норми матеріального і процесуального права, а висновки суду повністю відповідають обставинам справи, тому таке рішення є правомірним та законним.
Зазначає, що заборгованість ТОВ "Пакко Холдинг", що є предметом розгляду даної судової справи, виникла за поставлені товари згідно з Договором поставки № 260318-01/1п від 26.03.2018, що зазначається в видаткових накладних, а сума товарів поставлена за вказаними видатковими накладними становить суму основної заборгованості за поставлені товари - 2 803 248,80 грн.
01.12.2020 на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло від представника ТОВ "Пакко Холдинг" клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, в якому з підстав, викладених у ньому, просить суд апеляційної інстанції відкласти розгляд справи на іншу дату.
В судове засідання 01.12.2020 позивач та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Розглянувши подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає за необхідне його відхилити, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною 2 статті 202 цього Кодексу.
Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.
Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (частина 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі відповідача, судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
26.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Беверідж Трейдінг Компані" як постачальник та Товариство з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" як покупець уклали договір поставки №260318-01/1П, за умовами якого постачальник зобов`язується передавати товар у власність покупця у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобов`язується приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору /а.с. 77-83 у т.2/.
Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору.
Згідно з п. 5.4. договору в редакції протоколу розбіжностей оплата за посталений товар здійснюється покупцем в українській національній валюті – гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок протягом 75 календарних днів з дати поставки товару. Однак, у будь-якому випадку, прийнята та не повернута покупцем партія товару повинна бути оплачена не пізніше 75 днів з моменту її поставки покупцю /а.с.84-87 у т.2/.
Відповідно до 9.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору щоразу продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про його розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору.
Договір підписаний та скріплений печатками сторін.
На виконання умов договору поставки №260318-01/1П від 26.03.2018 позивач за період з 27.09.2018 по 28.12.2018 передав відповідачу товар на загальну суму 2803248,80 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних /а.с. 16-250 у т.1; а.с. 1-3 у т. 2/ та копіями товарно-транспортних накладних /а.с. 4-73 у т. 2/ долучених до матеріалів справи. Так у видаткових накладних міститься посилання на договір поставки №260318-01/1П від 26.03.2018, а постачальником товару зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Беверідж Трейдінг Компані". 
Видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані представниками сторін та скріплені печатками сторін. 
Матеріали справи також містять підписані сторонами акти звірки взаємних розрахунків за період квітень-липень 2019 року /а.с.109-111 у т.2/ сумарно на суму боргу.
У зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору поставки №260318-01/1П від 26.03.2018 в частині оплати за товар, Товариство з обмеженою відповідальністю "Беверідж Трейдінг Компані" звернулось із позовом до Господарського суду Волинської області (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом) про стягнення 2803248 грн. 80 коп. боргу за невиконання умов договору, 492893 грн. 70 коп. пені на підставі п. 8.2.1 договору, 89622 грн. 60 коп. трьох процентів річних та 114933 грн. 20 коп. збитків, завданих інфляцією відповідно до ст. 625 ЦК України. Господарський суд Волинської області відповідно до оскаржуваного рішення повністю задоволив позов. 
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, скаржник оскаржує рішення в частині нарахування та стягнення пені в розмірі 497672,66 грн., тому відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та не переглядається колегією суддів.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиві, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1       ст.15 Цивільного кодексу України       кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено наявність боргу в сумі  2803248,80 грн., яка виникла у зв`язку із не виконанням умов саме договору №260318-01/1П від 26.03.2018. Так, матеріали справи містять підписані сторонами видаткові накладні /а.с. 16-250 у т.1; а.с. 1-3 у т. 2/ та товарно-транспортні накладні /а.с. 4-73 у т. 2/ на загальну суму 2803248,80 грн. з посиланням на умови договору №260318-01/1П від 26.03.2018. Тоді, як обставини на які посилається відповідач, що передача товару відбувалась на підставі іншого договору, а не  договору поставки №260318-01/1П від 26.03.2018 і сума боргу є іншою, не підтверджені матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач в апеляційній скарзі не оскаржує суму основної заборгованості, яка була заявлена позивачем, як загальна сума по видаткових накладних, які долучені до матеріалів справи і підтверджують поставку товару саме за Договором поставки № 260318-01/1п від 26.03.2018. Доказами боргу за договором поставки від 26.03.2018 також є підписані сторонами акти звірки взаємних розрахунків за період квітень-липень 2019 року /а.с.109-111 у т.2/ в загальній сумі, яка і є боргом.
Враховуючи вищевикладене посилання скаржника на іншу підставу виникнення заборгованості, що є предметом даної судової справи не відповідає дійсним обставинам справи, спростовуються матеріалами справи, а також діями відповідача по оскарженню в апеляційному порядку рішення суду в частині нарахування штрафних санкцій на суму основної заборгованості, в той час, як сама сума основної заборгованості відповідачем в апеляційному порядку не оскаржується.
У зв`язку із порушенням відповідачем строку оплати товару, визначеного договором поставки №260318-01/1П від 26.03.2018, позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а.с.137 – 141 у т.2/,  заявив до стягнення 492893,70 грн. пені нарахованої на підставі умов п. 8.2.1. договору.
Відповідно до п. 8.2.1. договору в редакції протоколу розбіжностей за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час такого прострочення, від суми заборгованості за кожен день протермінування оплати.
Відповідно до ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).  У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.  Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно з ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до  ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Згідно з ч. 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України    нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 1 частини другої   статі 258 ЦК України   до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність   в один рік.
Відповідно до    ст. 79,   86 ГПК України   господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. 
Колегія суддів перевірила правильність нарахування пені позивачем за період – початок розрахунку: "Дата початку розрахунку -12.12.2018", "Дата закінчення розрахунку – 11.06.2019" /а.с.137 у т.2/, кінець розрахунку "Дата початку розрахунку -19.02.2019", "Дата закінчення розрахунку – 18.08.2019" /а.с.138 у т.2/ і вважає, що розрахунок є правильним, арифметично вірним та підлягає задоволенню в розмірі 492893,70 грн. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивачем нараховано пеню за перших шість місяців, однак пред`явлено до стягнення пеню частково поза межами строку позовної давності.
Відповідно до частин 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги викладену відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу заяву про застосування позовної давності. Враховано при цьому, що відзив поданий 28.08.2020 /а.с.195-196 у т.2/ з пропуском встановлених судом строків, що є  підставою для залишення його без розгляду за  ч.2 ст.207 ГПК України. Тому в даному випадку хоча позивачем і заявлено до стягнення пеню поза межами строку позовної давності, однак позовна давність судом не застосовується.
Згідно з ч. 1       ст. 9 Конституції України       та беручи до уваги ратифікацію       Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР       Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод       1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
У відповідності з п. 3 ч. 2       ст. 129 Конституції України       та ч. 1       ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1       статті 86 Господарського процесуального кодексу України       суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені доводи не спростовують висновків суду.
На підставі       ст.129 Господарського процесуального кодексу України       судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пакко Холдинг" на рішення Господарського суду Волинської області від 17.09.2020р. у справі №903/144/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу повернути до Господарського суду  Волинської  області.

Повний текст постанови складений "04" грудня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.