Ухвала
Іменем України 
26 жовтня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-4555 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року.
 
Суть питання та встановлені судом обставини
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 6 червня 2020 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції. Вважає, що зазначене судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
 
Мотиви суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
 
Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
 
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 2б-рп/2009).
 
Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
 
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. 
 
Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні. 
 
Обмеження права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції, крім тих, які перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
 
З касаційної скарги та долученої до неї копії оскаржуваного судового рішення вбачається, що  ОСОБА_4 оскаржуєухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року, якою було залишено без змін ухвалу суду першої інстанції про продовження йому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
 
В оскаржуваній ухвалі не з`ясовувались питання щодо факту вчинення злочину, наявності достатньої сукупності доказів, кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого тощо, які мають з`ясовуватись під час розгляду кримінального провадження по суті.
 
Провадження, внесене до ЄРДР за № 22018160000000078 за обвинуваченням ОСОБА_4   у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 258-3 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції, ухвала щодо запобіжного заходу не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню. 
 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України, а тому у відкритті касаційного провадження відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
 
З цих підстав Суд постановив:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_5                                                ОСОБА_3