Справа № 351/1781/20 
Провадження № 22-ц/4808/1444/20 
Головуючий у 1 інстанції Сегін  І. Р. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
       головуючої (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
       суддів:                                        Пнівчук О.В., Томин О.О.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Снятинського районного суду в складі судді Сегіна І.Р., постановлену 27 жовтня 2020 року в м. Снятині Івано-Франківської області,у справі  за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, 
в с т а н о в и в :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.
Ухвалою судді Снятинського районного суду від 27 жовтня 2020 року позовну заяву повернуто позивачам з підстав невиконання вимог ухвали суду від 15 жовтня 2020 року про залишення заяви без руху.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права просять ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Вказують, що на виконання вимог ухвали ними своєчасно та в повному обсязі були усунуті недоліки позовної заяви. Відтак, відсутні підстави для застосування статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви. Судом не враховано, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно сформульовані чітко, обгрунтовані тим, що вони є спадкоємцями, а відповідачі таке їх право не визнають. Крім того позовна заява містить клопотання про витребування у приватного нотаріуса спадкової справи, якою підтверджуються відповідні доводи. А отже суд, зазначаючи в ухвалі про повернення необхідність подання постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини самостійно визначив таку відмову предметом спору. Оригінали документів вони мали намір представити при розгляді справи. Більше того судом не зазначено точної суми судового збору, яку необхідно сплатити, та не визначено його попереднього розміру.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не подано.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи,перевіривши законність ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення скарги з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обгрунтовували тим, що 27 квітня 2020 року після смерті ОСОБА_5 , відповідно їх чоловіка та батька, відкрилась спадщина на його майно. Крім них спадкоємцями також є діти померлого – відповідачі у справі. Оскільки один з житлових будинків по АДРЕСА_1 не був зареєстрований у встановленому порядку нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. За таких обставин просили суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житлові будинки по АДРЕСА_2 , земельну дялнку площею 0,0743 га по АДРЕСА_3 та на автомобіль Ланд ровер рейнж ровер спорт, 2017 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , а за ОСОБА_2 – право власності на автомобіль Ланд ровер рейнж ровер евок, 2015 р.в., НОМЕР_2 . Крім того просили в порядку досудової підготовки витребувати у приватного нотаріуса Курилюк Л.М. спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_5 .
Ухвалою Снятинського районного суду від 15 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху, оскільки така не відповідала вимогам статей 175-177 ЦПК України. Надано строк для усунення недоліків – десять днів з дня отримання ними копії ухвали. А сааме: зазначити у позовній заяві ціну позову, подати підтверджуючий документ про сплату судового збору, додати до позовної заяви підтверджуючі документи з приводу прийняття спадщини, відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини (а.с. 27). 
З`ясовано, що копія ухвали направлена позивачам на адресу, вказану в позовній заяві та отримана ними 27 жовтня 2020 року (а.с. 28-30).
На виконання ухвали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подана уточнююча позовна заява, в якій визначено приблизну ціну позову - 189 979,00 грн. Також додано копію довідки приватного нотаріуса Снятинського РНО Курилюк Л.М. №223/01-16 від 23 жовтня 2020 року про заведення спадкової справи 35/2020 після смерті ОСОБА_5 та квитанцію про сплату судового збору в сумі 1 899,79 грн.
Ухвалою Снятинського районного суду від 27 жовтня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачам у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення заяви без руху.
При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 долучено до позовної заяви копії документів, які не засвідчені належним чином, в обгрунтування обставин позову не додано постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, також позов подано до спливу шестимісячного строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відсутні, крім того, позовні вимоги стосовно об`єкта нерухомості по АДРЕСА_1 , який як посилаються позивачі, не зареєстровано у встановленому законом порядку. Позовна заява не містить викладу обставин, як правових підстав, якими вони обгрунтовують свої позовні вимоги про визнання права власності на житлові будинки по АДРЕСА_2 , а також транспортних засобів.
Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального права.
Форма і зміст позовної заяви має відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.
Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Зі змісту довідки №223/01-16 від 23 жовтня 2020 року, поданої позивачами на виконання вимог ухвали суду від 15 жовтня 2020 року, вбачається, що приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу заведена спадкова справа 35/2020 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями за законом є дружина – ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 ,які на підставі статті 270 ЦК України подали відповідні заяви (а.с. 39). Постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини відсутня. Натомість апелянти посилалися на те, що надали суду усі наявні у них докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а також просили витребувати в приватного нотаріуса спадкову справу.
Таким чином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з метою захисту своїх спадкових прав звернулися до суду з даним позовом та надали докази, які вони вважали за необхідне надати на підтвердження позовних вимог. 
Натомість постановляючи ухвалу про повернення позову, суддя не врахував, що зазначені недоліки в ухвалі про залишення без руху, зокрема щодо необхідності подати відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, не можуть бути підставою для повернення позову. 
Більше того в ухвалі про повернення наведено нові недоліки як підставу для повернення позовної заяви, зокрема щодо подачі позову до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, відсутність вимог щодо об`єкта по АДРЕСА_1 , неналежний, на думку суду, виклад обставин тощо.
Судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. При цьому згідно із частиною 5 статті 177 цього Кодексу позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За змістом зазначеної норми саме на позивача покладається обов`язок обґрунтування своїх вимог з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.
Разом з тим, сама по собі відсутність у позовній заяві посилання на відповідні обставини, чи недолучення доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.
Остаточне визначення предмету спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, зібрання відповідних доказів, визначено статтею 189 ЦПК України як завдання підготовчого провадження.
Крім того, встановлення фактичних обставин справи, а також відповідність викладених обставин в тексті позовної заяви фактичним обставинам справи, дослідження доказів за діючим цивільно-процесуальним законодавством віднесено не до стадії відкриття провадження по справі, а до стадії судового розгляду. 
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38), суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії). Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Зміст поданої позовної заяви свідчить про дотримання позивачами вимог статті 175 ЦПК, оскільки звертаючись до суду із позовом, а в подальшому усуваючи недоліки, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додали до заяви наявні у них докази, які вважали за потрібне надати суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що достатніх підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу у суду не було. 
Відтак відповідні висновки суду певною мірою порушують право позивачів на доступ до суду, що є захищеним основоположними гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції, адже встановлені судом обмеження права доступу щодо умов прийнятності позову не ґрунтуються належним чином на вимогах процесуального законодавства, не свідчать про пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи вищенаведене, оскільки оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 задовольнити. Ухвалу Снятинського районного суду від 27 жовтня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                         Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин
       
Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.