Справа № 309/2785/17

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        03 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря – Купар Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Хустського районного суду від 24 квітня 2019 року (головуючий суддя Сідей Я.Я.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Вишківська селищна рада Хустського району, про скасування державного акту на право приватної власності на землю, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,37 га в с. Шаян, ур. «Біля шашличної» з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №041685 від 28.10.2005. 
Зазначала, що відповідач ОСОБА_4 є суміжним землевласником (на переконання позивача) ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 029816 від 25.07.2001.
Позивач вказувала, що у березні 2017 року ОСОБА_5 без погодження з позивачем встановила нову огорожу між їхніми земельними ділянками та самовільно змінила межі земельних ділянок, захопивши при цьому частину земельної ділянки, що належить позивачу. 
24.03.2017 позивач звернулася до ТОВ «Хуст-Земля Карпат» для відновлення та встановлення меж належної їй земельної ділянки та відповідно до акту винесення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 24.03.2017 спеціалістом такого товариства ОСОБА_6 було проведено виніс зовнішніх меж земельної ділянки в натуру та встановлено, що огорожа сусіднього землекористувача ОСОБА_1 частково знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3 . 
Позивач вказувала, що 26.04.2017 комісією Вишківської селищної ради було встановлено, що ОСОБА_1 частково встановила огорожу на земельній ділянці позивача ОСОБА_3 , а також зобов`язано відповідача звільнити огороджену нею земельну ділянку площею 0,0394 га на земельній ділянці позивача. 
Вказувала, що межові знаки на земельній ділянці позивачки знищено, пошкоджено (зрізано) металеву огорожу, демонтовано 13 металевих стовпчиків висотою 1,5 м, знято металеву сітку довжиною 50 м. За фактом захоплення земельної ділянки відповідачем, ОСОБА_3 зверталася до Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області.
Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.08.2017, складеним управлінням контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, за участю ОСОБА_1 , встановлено, що відповідач самовільно встановила огорожу на земельній ділянці, котра належить позивачці, та самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,0386 га із земельної ділянки ОСОБА_3 , чим допустила порушення ст.125 ЗК України. 
03.08.2017 цим управлінням було винесено припис про звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки, а 15.08.2017 – постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за порушення вимог земельного законодавства.
Позивач зазначала, що спеціалістами, які залучалися для врегулювання спірного питання, встановлено, що державний акт про право власності на землю від 25.07.2001 ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,10 га, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд – виготовлений з грубим порушенням вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельних ділянок та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам 04.05.1999 за №43 (чинної на момент виготовлення державного акту), із виправленням та внесенням змін до розміру та конфігурації земельної ділянки відповідачки, при цьому без внесення змін до загального розміру земельної ділянки - площа зазначена 0,10 га, а у плані зовнішніх меж земельної ділянки вказана площа 0,10 га, а також 0,20 га. Вказувала, що технічні матеріали по виготовленню державного акту на право приватної власності відповідачки – виконані з порушенням вищевказаної інструкції. 
Позивач вказувала, що такими неправомірними діями відповідача позивачеві спричинено матеріальну шкоду внаслідок втрат, нарахованих згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 03.08.2017 в сумі 43,56 гривень, витрат вартості геодезичних робіт, виконаних ДП «Закарпатгеодезцентр» по виконанню кадастрового плану на суму 1596,65 гривень, за банківські послуги 15,97 гривень (загалом 1656,18 гривень), а також моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 8000,00 гривень.
Посилаючись на дані обставини позивач просила: 
1) скасувати та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий 25.07.2001 ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,10 га на території с. Шаян Вишківської селищної ради, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд серія III ЗК №029816, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №5807; 
2) усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,0386 га в с. Шаян урочище «Біля шашличної» Хустського району Закарпатської області кадастровий номер 2125355304:01:001:005, демонтувавши частину встановленої огорожі та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди позивачу у користуванні її земельною ділянкою; 
3) стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 1656,18 грн. та моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн. та судові витрати.
Рішенням Хустського районного суду від 24.04.2019 позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 строк для звернення до суду з позовом про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ЗК № 029816 від 25.07.2001, виданого ОСОБА_7 .
Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ ЗК № 029816 від 25.07.2001, виданого ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,10 га на території с. Шаян Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 5807.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 , шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,0386 га в с. Шаян, урочище «Біля шашличної» Хустського району Закарпатської області, кадастровий номер 2125355304:01:001:0055, демонтувавши частину встановленої огорожі та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою площею 0,0386 га в с. Шаян, урочище «Біля шашличної» Хустського району Закарпатської області.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1920,00 гривень судового збору, 16 648, 84 гривень витрат за виконання земельно-технічної експертизи, 1656,18 гривень матеріальної шкоди, та 3000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.   
На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 . Просить рішення суду скасувати, а провадження у справі – закрити.
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що виданий їй державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ ЗК № 029816 від 25.07.2001, посвідчує право власності на дві земельні ділянки відповідача, першу – площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яку набуто згідно договору дарування від 02.07.2001, та другу – площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яку набуто згідно договору дарування від 17.12.2001; попередньому власнику - ОСОБА_8 - обидві земельні ділянки належали на підставі двох різних державних актів: державного акту серії ІІІ-ЗК № 036454 на право приватної власності на землю площею 0,10 га, виданого на підставі рішення 17-ї сесії 23-го скликання Вишківської селищної ради від 14.12.2000, а також державного акту серії І-ЗК № 037337 на право приватної власності на землю площею 0,20 га, виданого на підставі рішення 18-ї сесії 23-го скликання Вишківської селищної ради від 16.02.2001; оскільки обидві земельні ділянки були прилеглими та були подаровані одній особі – ОСОБА_5 , останньою було виготовлено один державний акт, що відповідало чинній на той час Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і права постійного користування земельних ділянок та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам 04.05.1999 за №43; апелянт зазначає, що ділянки були сформованими, межі встановленими, попереднім власником було встановлено огорожу, яку ОСОБА_5 не змінювала; натомість позивачу видано пізніше державний акт серії ЗК № 041685 від 28.10.2005, на підставі договорів купівлі-продажу ВСМ № 508402 та ВСМ № 508403 від 12.09.2005 № 6012 та № 6115; апелянт вважає, що такий державний акт позивачу видано з порушеннями, оскільки площа земельної ділянки ОСОБА_3 частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_5 (площа накладення 0,0385 га) та частково накладається на земельну ділянку ОСОБА_9 (площа накладення 0,137 га); площа 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яку набуто позивачем згідно договору дарування від 02.07.2001, про яку вказує ОСОБА_3 на обґрунтування своїх вимог, взагалі не межує із землею позивача; у висновку експерта встановлено площу накладення 0,0385 га, однак у рішенні суду зобов`язано відповідача звільнити частину земельної ділянки площею 0,0386 га; апелянт вважає, що суд безпідставно, з надуманих мотивів, постановив ухвалу від 27.11.2017 про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 ; позивач не довів факт заподіяння моральної шкоди та її розмір; місцевий суд безпідставно не задовольнив подані 14.12.2017 та 06.02.2019 клопотання відповідача про витребування доказів та призначення експертизи. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що про порушення своїх прав позивачка ОСОБА_3 дізналася у квітні 2017 року, коли ОСОБА_1 змінила фактичні межі земельної ділянки, що є підставою для поновлення позивачу позовної давності для звернення до суду із вимогами про визнання недійсним та скасування державного акту від 25.07.2001 серії ЗК №029816 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га; місцевий суд вважав обґрунтованими доводи позивача, що належна відповідачу ОСОБА_1 спірна земельна ділянка площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд є суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_3 , площею 0,37 га для ведення особистого селянського господарства; при цьому, суд виходив із висновку судової земельно-технічної експертизи №306 від 05.12.2018, згідно якого за результатами топографо-геодезичної зйомки, виконаної ДП «Закарпатгеодезцентр» встановлено, що має місце порушення меж земельної ділянки з боку відповідача ОСОБА_1 , зокрема накладення земельної ділянки, площа накладення земельних ділянок сторін становить 0,0385 га; суд вважав, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно матеріальної шкоди за порушення вимог земельного законодавства у розмірі 43,56 грн, за виготовлення кадастрової справи у розмірі 1612,62 грн, а також завдано моральних страждань та розмір моральної шкоди визначено в сумі 3000 грн. 
Проте із такими висновками місцевого суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому суд, задовольнивши вимогу про визнання недійсним державного акту серії ІІІ ЗК № 029816 від 25.07.2001, виданого ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 0,10 га, не звернув уваги на те, що такий державний акт посвідчує право власності на дві земельні ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначала, що неправомірними діями відповідача порушується її право на земельну ділянку.
Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,37 га в с. Шаян, ур. «Біля шашличної» для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №041685 від 28.10.2005 (а.с.8,9 т.1). 
Така земельна ділянка була сформована внаслідок придбання ОСОБА_3 двох земельних ділянок, які межували між собою – у ОСОБА_11 , якій належала земельна ділянка площею 0,1900 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 041307 від 24.02.2004 (а.с.157 т. 1), та ОСОБА_12 , якому належала земельна ділянка площею 0,1800 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 041508 від 24.02.2004 (а.с.159 т.1).
Підставами для видачі ОСОБА_3 державного акту серії ЗК №041685 від 28.10.2005 є договір купівлі-продажу земельної ділянки (площею 0,19 га) від 12.06.2005, зареєстрований у реєстрі за № 6112, а також договір купівлі-продажу земельної ділянки (площею 0,18 га) від 12.09.2005, зареєстрований у реєстрі за № 6115 (а.с. 156, 158 т. 1). 
У договорі купівлі-продажу від 12.06.2005 міститься опис меж земельної ділянки площею 0,1900 га, зокрема, від Б до В – землі ОСОБА_13 (довжина 40,00 метрів згідно державного акту попереднього власника ОСОБА_11 а.с. 157 т. 1). 
У договорі купівлі-продажу від 12.09.2005 міститься опис меж земельної ділянки площею 0,1800 га, зокрема, від В до Г – землі ОСОБА_13 (довжина 58,90 метрів згідно державного акту попереднього власника ОСОБА_12 а.с. 159 т. 1).
Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 029816 від 25.07.2001 відповідач ОСОБА_5 є власником двох земельних ділянок: 1) площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд; 2) площею 0,20 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 94, зворот, т.1).
Підставами для видачі ОСОБА_5 вказаного державного акту є договір дарування земельної ділянки від 02.07.2001, зареєстрований у реєстрі за № 4363, а також договір дарування земельної ділянки від 17.12.2001, зареєстрований у реєстрі за № 7468. На вказані договори дарування міститься посилання у даному державному акті, при цьому договір від 17.12.2001 № 7468 зазначено підставою внесення змін у межах і розмірах земельної ділянки.
З наявного у справі договору дарування земельної ділянки від 02.07.2001 № 4363, вбачається, що ОСОБА_14 подарував ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,10 га, котра перебувала у власності дарувальника згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 036454, зареєстрованого 20.06.2001 (а.с. 97-98 т. 1). 
Згідно договору дарування земельної ділянки від 17.12.2001 № 4363, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,20 га, котра перебувала у власності дарувальника згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 037337, зареєстрованого 06.12.2001 (а.с. 99-101 т. 1). 
Стосовно вказаних договорів діє презумпція правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України).
Як вбачається з державного акту серії І-ЗК № 036454 від 20.06.2001, який посвідчував право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку, в тому числі, площею 0,10 га (а.с. 44 т. 2), опис меж земельної ділянки 0,10 га - від А до Б – землі Вишківської с/р, від Б до В – землі загального користування.
Як вбачається з державного акту серії І-ЗК № 037337 від 06.12.2001, який посвідчував право власності ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,20 га, довжини зовнішніх сторін земельної ділянки становили 40.0 та 60.0 м. (а.с. 45 т. 2), при цьому опис меж земельної ділянки № НОМЕР_1 , зокрема від А до Б – землі ОСОБА_14 , Б до А – землі резерву.
Таким чином, земельні ділянки, які набула у власність ОСОБА_5 , були сформовані у 2001 році; ОСОБА_5 у 2001 році набула у власність дві земельні ділянки, прилеглі одна до одної; суміжних землекористувачів – фізичних осіб – на час придбання цих земельних ділянок ще не було. 
ОСОБА_5 набула у власність дві земельні ділянки у 2001 році, тобто раніше ніж ОСОБА_3 (28.10.2005).
Земельні ділянки, придбані ОСОБА_3 , в часі були сформовані після формування земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 , а відтак, накладення меж земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, згідно державних актів на право власності на земельні ділянки, бути не могло. 
При цьому, пред`явивши позовну вимогу про визнання недійсним державного акту, виданого ОСОБА_5 , фактично у ній ОСОБА_3 ставить питання виключно щодо земельної ділянки площею 0,10 га. 
Обґрунтовуючи свою позовну вимогу про визнання недійсним державного акту, ОСОБА_3 вказувала, що порушенням є те, що до державного акту ОСОБА_5 було внесено зміни щодо розміру та конфігурації земельної ділянки та не внесено загальний розмір земельної ділянки; технічні матеріали по виготовленню державного акту оформлялися ОСОБА_5 тільки на земельну ділянку площею 0,10 га.
Висновки суду першої інстанції про те, що в плані зовнішніх меж земельної ділянки зазначено дві земельні ділянки площами 0,10 га та 0,20 га, а технічні матеріали по виготовленню державного акту на право приватної власності на землю та державний акт серії ІІІ ЗК №029816 оформлялися тільки на земельну ділянку площею 0,10 га – є необґрунтованими, виходячи з наступного. 
Так, згідно п. 3.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 № 43 (далі Інструкція № 43) у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України.
Оскільки ОСОБА_5 набула (за договором дарування від 02.07.2001) першою у власність земельну ділянку площею 0,10 га, тому її заява на виготовлення документації стосувалась саме цієї ділянки (а.с. 95-96 т. 1). 
У подальшому (на підставі договору дарування від 17.12.2001) до державного акту було внесено зміни з дотриманням вимог чинної на той час Інструкції № 43 (а.с. 94, зворот, т. 1). 
Колегією суддів в судовому засіданні було оглянуто оригінал оскаржуваного держаного акту, в якому містяться відповідні зміни, що були внесені відповідно до Інструкції № 43.
Посилання ОСОБА_3 на те, що в державному акті ОСОБА_5 наявні виправлення є голослівними, оскільки такі є змінами, оформленими згідно вимог Інструкції № 43. 
Відтак доводи, на які посилалася ОСОБА_3 на обґрунтування вимоги про визнання недійсним державного акту відповідача – є недоведеними. Необґрунтованими є посилання на те, що технічні матеріали по виготовленню державного акту ОСОБА_5 – виконані з порушенням вищевказаної Інструкції № 43. 
При цьому, позивач не надала належних і допустимих доказів того, що відповідач встановила огорожу усупереч меж, визначених у виданому ОСОБА_5 правовстановлюючому документі (державному акті від 25.07.2001 серії ІІІ-ЗК № 029816).
Пред`являючи одночасно вимогу про визнання недійсним державного акту відповідача, а також вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом звільнення земельної ділянки (негаторний позов), ОСОБА_3 не визначилася у чому полягає порушення її прав, не довела чи існує накладення земельних ділянок згідно державних актів сторін, чи існує фактичне захоплення відповідачем ділянки позивача, внаслідок виходу за межі земельної ділянки ОСОБА_5 (встановленням огорожі).
Позивач визнавала, що 24.03.2017 вона звернулася до ТОВ «Хуст-Земля Карпат» для відновлення та встановлення меж належної їй земельної ділянки. Відповідно до акту винесення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 24.03.2017 спеціалістом такого товариства ОСОБА_6 було проведено виніс зовнішніх меж земельної ділянки в натуру та встановлено, що огорожа сусіднього землекористувача ОСОБА_1 частково знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3 (а.с. 13 т. 1).
Відповідач ОСОБА_1 заперечує факт зміщення нею огорожі, вказує, що паркан не зміщувався із 2001 року (а.с. 128 т. 1), тобто з моменту набуття нею у власність земельних ділянок. Також в апеляційній скарзі вказує, що попереднім власником було встановлено огорожу, яку ОСОБА_1 не змінювала, межі між ділянками не змінювались.
Посилання позивача на акт обстеження земельної ділянки від 03.08.2017 №16.2-5/41, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.08.2017 № 16.5-02/62, постанову про накладення адміністративного стягнення від 15.08.2017 №16.5-04/17, згідно яких ОСОБА_1 самовільно встановила огорожу, знищила огорожу та межові знаки земельної ділянки ОСОБА_3 , самовільно захопила земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,0386 га – не можуть слугувати підставою для визнання недійсним державного акту № 029816 від 25.07.2001, виданого ОСОБА_5 .
Крім того, у вказаних документах відсутні дані про встановлення працівниками органу (Управління контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області) тієї обставини, що ОСОБА_5 належать дві земельні ділянки (загалом площею 0,30 га). Такі документи не містять даних стосовно того, яка загальна площа землі у фактичному користуванні ОСОБА_5 , та що у разі зменшення на площу 0,0386 га ділянка ОСОБА_1 становитиме менше ніж визначено її державним актом.
При цьому, досліджуючи вказані обставини, як підстави для обґрунтування вимоги щодо усунення перешкод, колегія суддів враховує, що обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Оцінюючи вищевказані докази в сукупності з іншими доказами, колегія суддів вважає їх не достатніми для задоволення вимоги про усунення перешкод шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,0386 га, виходячи з наступного. 
Встановлено, що судом було призначено експертизу, згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Як вбачається, у висновку судової земельно-технічної експертизи №306 від 05.12.2018 зазначено, що у фактичному користуванні ОСОБА_5 має бути земельна ділянка саме площею 0,10 га згідно державного акту № 029816 від 25.07.2001; договір дарування земельної ділянки площею 0,2 га укладено 17.12.2001, а державний акт видано 25.07.2001; визначити де саме знаходиться земельна ділянка 0,2 га та хто є суміжними землекористувачами не надається можливим.
При цьому експертом не було встановлено, що інша земельна ділянка площею 0,2 га була подарована ОСОБА_5 17.12.2001, у зв`язку з чим до державного акту № 029816 від 25.07.2001 було внесено зміни з дотриманням вимог чинної на той час Інструкції № 43; окрім того експертом не було встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га взагалі не межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , оскільки відділена від неї іншою земельною ділянкою ОСОБА_5 площею 0,2 га 
Не може бути взятою до уваги відповідь експерта на перше питання про те, що в користуванні ОСОБА_5 має бути земельна ділянка площею 0,1 га, оскільки до матеріалів були долучені договір дарування земельної ділянки площею 0,20 га, та державний акт ОСОБА_5 , з внесеними змінами, котрий містять опис меж земельної ділянки. 
Станом на момент видачі державних актів гр. ОСОБА_14 - серії ІІІ-ЗК № 036454 від 20.06.2001, та серії І-ЗКМ 037337 від 06.12.2001, та на час видачі 25.07.2001 державного акту на право приватної власності на землю гр. ОСОБА_10 серії ІП-ЗКМ 029816, і в подальшому внесення до нього змін (17.12.2001) межі земельних ділянок були встановлені в натурі (на місцевості), про що свідчить також опис меж суміжної земельної ділянки відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_12 серії ЗК № 041508 та гр. ОСОБА_11 серії ЗК № 041507, та гр. ОСОБА_3 серії ЗК № 041685. 
Без установлення тієї обставини, що згідно державного акту № 029816 від 25.07.2001 ОСОБА_5 є власником двох земельних ділянок (площею 0,10 га та 0,20 га) – не може бути взятим до уваги висновок про те, що фактичний порядок користування не відповідає правовстановлюючим документам сторін. 
Крім того, оскільки ОСОБА_5 є власником двох земельних ділянок (загалом площею 0,30 га), обчисливши при проведенні експертизи, що у фактичному користуванні ОСОБА_5 є 0,3191 га, експертом не наведено обґрунтування як саме площа накладення між ділянками сторін може становити 0,0385 га, оскільки у разі зменшення на вказану площу ділянка ОСОБА_1 становитиме 0,2806 га (0,3191 - 0,0385 = 0,2806), тобто менше, ніж визначено її державним актом, який видано ОСОБА_5 раніше, ніж державний акт ОСОБА_3 , та державні акти попередніх власників – ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . 
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
А згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
ОСОБА_3 не доведено своїх вимог про усунення перешкод та звільнення відповідачкою земельної ділянки площею 0,0386 га, не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо захоплення ОСОБА_1 земельної ділянки саме площею 0,0386 га за рахунок землі ОСОБА_3 . 
При цьому ОСОБА_5 на обґрунтування своїх заперечень проти позову, посилається на правомірність свого користування земельною ділянкою, згідно виданого їй державного акту № 029816 від 25.07.2001, заперечує факт зміщення нею огорожі, стверджує, що така не зміщувалася з моменту набуття нею у власність ділянок.
Позивач ОСОБА_3 не надала належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач встановила огорожу усупереч меж, визначених у виданому ОСОБА_5 правовстановлюючому документі (державному акті від 25.07.2001 серії ІІІ-ЗК № 029816).
Відтак, позивач не довела доказами ту обставину - чи існує накладання (яка його конфігурація, площа), зокрема, між земельною ділянкою ОСОБА_5 площею 0,10 га, про яку ОСОБА_3 вказувала у позовній заяві, та земельною ділянкою ОСОБА_3 , зазначаючи, що саме з нею межує земельна ділянка позивача. 
Натомість з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_5 площею 0,10 га, не межує із земельною ділянкою ОСОБА_3 , оскільки між ними знаходиться інша земельна ділянка ОСОБА_5 площею 0,20 га (згідно державного акту № 029816 від 25.07.2001).
Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, беручи до уваги те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія вважає, що ОСОБА_3 не довела позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту відповідача на земельну ділянку площею 0,10 га, а також щодо усунення відповідачем перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення частини земельної ділянки площею саме 0,0386 га, а тому в їх задоволенні слід відмовити.
Відтак, похідні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1656,18 грн. та моральної шкоди в розмірі 8000,00 грн – задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення суду ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права. Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати, відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 .
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою в позові, зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2880 гривень у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Хустського районного суду від 24 квітня 2019 року - скасувати, та ухвалити нове рішення. 
У задоволенні позову  ОСОБА_3 – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2880 грн. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуюча:        

       Судді: