Справа № 464/5146/17                        Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р. 
Провадження № 22-ц/811/2043/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 грудня 2020 року м.Львів 

  Справа № 464/5146/17
    Провадження № 22ц/811/2043/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.
секретар Іванова О.О.
з участю: ОСОБА_1 

розглянув апеляційну скаргу Кооперативного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник»
на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 1 червня 2020 року у складі судді  Мички Б.Р.,
у справі за позовом Кооперативного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник» до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Михайленко О.В., про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,-     

встановив:        

28 липня 2017 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що в серпні 2016 члени правління кооперативного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник» випадково дізналися, що на належний кооперативу гаражний бокс № НОМЕР_1 площеню 17,3 кв.м на АДРЕСА_1 оформлено право власності на колишнього голову правління кооперативу ОСОБА_2 . Право власності на цей гараж оформлено шляхом видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року, індексний №8381943, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби ЛМУЮ Гриб О.Б. Вказує, що ОСОБА_2 подарував гаражний бокс ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27 листопада 2015 року, посвідченого нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Михайленко О.В. Державна реєстрація права власності на вказаний гаражний бокс на ОСОБА_2 проведена на підставі: рішення зборів членів правління КАЛА «Автобусник» від 2 лютого 2013 року, довідки цього кооперативу від 1 серпня 2003 року №784, виданої та підписаної головою правління кооперативу ОСОБА_2 на своє ім`я та довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 5 серпня 2013 року. Вважає, що ці документи не могли бути законною підставою для державної реєстрації права власності на спірний гаражний бокс, оскільки питання про прийняття рішення щодо розпорядження майном кооперативу, зокрема щодо виділення гаражного боксу та надання права на передачу його у власність члену кооперативу, не належить до повноважень правління кооперативу, а є виключними повноваженнями загальних зборів кооперативу, або зборів уповноважених членів кооперативу. Зазначає, що правління КАЛА «Автобусник», приймаючи рішення від 2 лютого 2013 року в частині п.3 щодо виділення у користування ОСОБА_2 гаражного боксу з наступним правом оформлення права власності, перевищило свої повноваження, тому це рішення не могло бути законною підставою для державної реєстрації права власності на гаражний бокс, який вибув із власності кооперативу без згоди уповноваженого органу, тобто загальних зборів або зборів уповноважених, тобто з порушенням закону. Такий бокс належав кооперативу, оскільки він перебував у власності кооперативу та був в користуванні одного із членів ОСОБА_3 , що підтверджується витягом із книги обліку членів кооперативу за 1971-1986 роки. ОСОБА_4 до своєї смерті був членом кооперативу. Він користувався цим гаражем, сплачував пайові внески. Обставини незаконного заволодіння ОСОБА_2 гаражним боксом підтвердилися після ревізії господарської діяльності правління кооперативу, за результатами якої було складено відповідний акт від 28 травня 2016 року. Стверджує, що ОСОБА_1 набув право власності на спірний гаражний бокс на підставі безоплатного договору дарування у свого батька ОСОБА_2 , який у свою чергу незаконно набув право власності на це майно, а отже, не мав права на його відчуження. Просить задовольнити позов.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 1 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
Рішення суду оскаржив позивач. Вважає рішення суду незаконними та необґрунтованими, такими що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. 
19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
Згідно із ст. 2 Закону України «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - це кооператив, який створюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг, переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою здійснення їх господарської діяльності.
Відповідно до ст. 11 цього Закону вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.
Згідно свідоцтва про право власності від 22 серпня 2013 року вбачається, що власником гаражу № НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 а площею 17.3 кв.м є ОСОБА_2 . 
Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником цього гаражного боксу є ОСОБА_1 . Право власності йому перейшло на підставі договору дарування від 27 листопада 2015 року.
Наказом Міністертва Юстиції України №1151/7 від 27 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги членів правління гаражного кооперативу «Автобусник» від 19 липня 2016 року у зв`язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог ч.5 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Така не містить засвідчених в установленому порядку копій документів, що підтверджують порушення прав скаржника в результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав.
Встановлено, що ОСОБА_2 звертався до позивача із заявою про виділення вільного гаражного боксу № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Автобусник» з наступною можливістю оформлення права власності на нього.
Рішенням зборів членів правління кооперативного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник» від 2 лютого 2013 року ОСОБА_2 виділено гаражний бокс № НОМЕР_1 у користування з подальшим правом оформлення права власності із виплатою 12 000 грн. першого внеску.
З довідки позивача №784 від 1 серпня 2003 року вбачається, що пайовий внесок за гаражний бокс ОСОБА_2 сплачено повністю.
Відповідно до довідки ОКП Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №1-10981 від 5 серпня 2013 року, виданої ОСОБА_2 , оспорюваний гаражний бокс на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалося.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, відмовлено в позові ОСОБА_5 до Обслуговуючого кооперативу «Кооперативний автогараж легкових автомобілів «Автобусник», з участю третьої особи: ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування рішення. 
Встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З листа приватного нотаріуса Цьолковської І.С. вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся син ОСОБА_1 . Дружина померлого відмовилася від прийняття спадщини.
Згідно квитанцій, поданих відповідачем, вбачається, що ОСОБА_2 здійснив полатежі за гаражний бокс.
Відповідно до п. 1.3. Статуту Кооперативного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник» член кооперативу, який повністю вніс вступний/пайовий внесок за гараж, наданий йому в користування, або збудував гараж власними силами, одержує на цей гараж право власності і особисто несе відповідальність за протипожежну безпеку та санітарний стан гаражу.
Постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року встановлено, що станом на 22 січня 2013 року гаражний бокс № НОМЕР_1 був вільним, ОСОБА_5 цим гаражем не користувався. Попереднім володільцем гаражного боксу № НОМЕР_1 був ОСОБА_4 , який не оформив право власності на гараж.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові, який не доведено.
З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись  ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  Кооперативного автогаражу легкових автомобілів «Автобусник»  залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 1 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий 

Судді