ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2020 р.           Справа№ 910/5297/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Верховця  А.А.
суддів:            Доманської  М.Л. 
          Пантелієнка  В.О. 
 
За участю секретаря судового засідання Брунько А.І.
та представників сторін: не з`явились. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2020

у справі № 910/5297/20 (суддя Мандичев Д.В.)
за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність
ВСТАНОВИВ: 
У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/5297/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . 
Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/5297/20 визнано кредитором у справі №910/5297/20 по відношенню до фізичної особи ОСОБА_1 :
- Акціонерне товариство "Правекс Банк" з грошовими вимогами на суму 14 640 223,50грн, з яких 4 204,00грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 14 549 943,27грн - вимоги другої черги, 86 076,23грн - вимоги третьої черги;
- Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" з грошовими вимогами на суму 36   185 745,31 грн, з яких 4 204,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 19 003 044,81 грн -вимоги другої черги, 17 178 496,50 грн - вимоги третьої черги; зобов`язано керуючого реструктуризацією сформувати реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства; відмовлено Акціонерному товариству "Правекс Банк" у визнанні кредитором на суму 21 631 213,32 грн; відмовлено Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у визнанні кредитором боржника на суму 48 283 938,05 грн; відмовлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  у визнанні кредитором на суму 29 946,88грн, інше.
Не погоджуючись з ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/5297/20, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/5297/20 в частині відхилених грошових вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника у розмірі 48 283     938,05 грн - скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким:
Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до боржника ОСОБА_1 у розмірі 48   283 938,05 грн.
Включити до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_1 вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в сумі 48   283   938,05 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала в частині невизнаних грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" постановлена без всебічного з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Мотивуючи вимоги апеляційної скарги апелянт стверджує, що Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів, згідно п. 3.2 Кредитного договору, після 24.07.2015, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України. В підтвердження своїх доводів апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №903/191/19.
Крім того скаржник стверджує, що має право нараховувати боржнику пеню та комісію в період після 24.07.2015, оскільки вказане право передбачено умовами кредитного договору, а боржник грошове зобов`язання не виконав належним чином.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2020 апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" у справі №910/5297/20 передано на розгляд складу колегії суддів: головуючий суддя Верховець А.А., судді: Доманська М.Л.; Пантелієнко В.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/5297/20; апеляційну скаргу призначено до розгляду на 08.12.2020.
Суд констатує, що відзиви на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у даній справі до суду апеляційної інстанції не надходили.
В судове засідання 08.12.2020 представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 
Застосовуючи, згідно з частиною 1   статті 3 ГПК України,   статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи частину 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним   законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Відтак враховуючи, що явка сторін в судове засідання 08.12.2020 обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, беручи до уваги, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору      у відповідному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 за відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, що є достатніми для розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Керуючись положеннями ч. 1 ст. 269 ГПК України, зважаючи на вимоги апеляційної скарги, з метою недопущення порушення прав інших учасників щодо можливості оскарження ухвали місцевого господарського суду від 16.09.2020, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги (в частині кредиторських вимог АТ КБ "ПриватБанк").
Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали (в оскаржуваній частині) норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2020 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 за номером 64835 від 25.05.2020. Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Шевченко Юлію Ігорівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 24.07.2013 № 1230). 
Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КузПБ) подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
17.06.2020 АТ КБ "Приватбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання його кредитором боржника на суму 84 458 606,40 грн, з яких: 8   111   196,7 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 17   465   784,2 - заборгованість за процентами; 2   565   886,21 грн - заборгованість з комісії; 56   315   739,2 грн - заборгованість з пені, а також судового збору у розмірах - 3   219,00 грн та 3   654,00 грн стягнутого на користь Банку за рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.01.2014 у справі №2-2961/12 та рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц. 
В обґрунтування зазначених грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" посилається на укладений між ним та боржником кредитний договір №K2H0GK00260899 від 16.09.2005; Додаткову угоду №1 від 01.08.2006 до кредитного договору; договір іпотеки від 26.09.2005; Додаткову угоду №1 від 03.08.2006 про внесення змін до договору іпотеки.
За твердженнями заявника Банк належним чином виконав свої зобов`язання за договором та надав боржнику кредитні кошти у передбаченому розмірі, проте ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, оскільки не здійснив своєчасного погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
ОСОБА_1 заперечував проти визнання Банку кредитором на суму 56   315   739,20 грн вказуючи на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором №K2H0GK00260899 у загальному розмірі 1   352   708,75 доларів США, що станом на 21.05.2013 становило 28   149   861,18 грн.
Посилаючись на вказане рішення ОСОБА_1 вказував на те, що Банк звертаючись із заявою про визнання кредитором на суму пені та процентів пропустив строк позовної давності.
Північний апеляційний господарський суд дослідивши заяву АТ КБ "Приватбанк" з кредиторськими вимогами до боржника, враховуючи норми матеріального права, погоджується з місцевим господарським судом щодо часткового задоволення кредиторських вимог, з огляду на наступне.
Так, з наявних матеріалів оскарження слідує, що 16.09.2005 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №К2H0GK00260899, за яким банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 239 304,80 дол. США у вигляді не відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії в розмірі 0,24% від суми наданого кредиту, комісії в розмірі 0,5% від суми кредиту першочергово в момент надання кредиту з кінцевим терміном повернення до 16.09.2025.
Пунктом 3.2 договору передбачено, що згідно ст. 549 ГК України, при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.3.1 , 2.3.2, 3.3 договору, позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом в розмірі 3,18%, що розраховані від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. 
Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору в разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого пунктами 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочення платежу.
Також 16.09.2005 між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договорjv №К2H0GK00260899 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалась перед Банком солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором.
01.08.2006 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно якої ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 429 252,64 дол. США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії в розмірі 0,0 % від суми кредиту першочергово в момент надання кредиту та 0,24 % від суми наданого кредиту щомісячно. 
26.09.2005 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором  між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобець П.А. та зареєстрований за №5346, за умовами якого в іпотеку ПАТ КБ "Приватбанк" передано нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
До вказаного договору іпотеки укладено договір про внесення змін від 03.08.2006 №1 щодо розміру забезпеченого зобов`язання.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 та поручителів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.01.2014 у справі №2-2961/12 позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного іпотечного майна ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені боржників договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.09.2005 №К2H0GK00260899 із додатковою угодою в розмірі 759 888,82 дол. США, з яких заборгованість за кредитом складає 343 055,02 дол. США, заборгованість за відсотками - 191 677,29 дол. США, заборгованість з комісії - 22 267,29 дол. США, заборгованість по пені - 202 889,32 дол. США. Також з ОСОБА_1 стягнуто 3 219 грн судових витрат.
23.04.2015 ПАТ КБ "Приватбанк" здійснено продаж предмета іпотеки.
У подальшому, у зв`язку з невиконанням зобов`язань боржником за кредитним договором, ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) про стягнення заборгованості, яка станом на 21.05.2015 становила 1 352 708,37 дол. США, що станом на 21.05.2013 за курсом НБУ становило 28 149 861,18 грн, та складалася із: заборгованості за кредитом у розмірі 303 912,32 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 365 561,51 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 40 865,25 дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором у розмірі 642 369,29 дол. США.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №К2H0GK00260899 у загальному розмірі 1 352 708,75 дол. США, що станом на 21.05.2013 за курсом НБУ становить 28 149 861,18 грн., а також в рівних частинах судові витрати у загальному розмірі 3 654,00 грн.
Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. від 04.04.2017 відкрито виконавче провадження №53684955 з примусового виконання виконавчого листа від 21.06.2016 №757/22755/15-ц.
20.05.2019 постановою державного виконавця виконавчий лист Печерського районного суду міста Києва від 21.06.2016 №757/22755/15-ц повернуто ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі п. 2 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
За таких обставин, Банк стверджує, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого у боржника наявна заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк"  у розмірі 3   158   228,37 дол. США (станом на 20.05.2020), що станом на дату подання заяви з кредиторськими вимогами (17.06.2020 за курсом НБУ 26,7424 грн за 1 дол. США) становить 84   458 606,40 грн, з яких: 8   111 196,70 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17   465 784,20 грн - заборгованість за процентами, 2   565 886,21 грн - заборгованість з комісії, 56   315 739,20 грн - заборгованості з пені, 3 219 грн - судовий збір, стягнутий за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2014 у справі №2-2961/12 (апеляційне провадження №22-796-655), 3 654 грн - судовий збір, стягнутий за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц.
Обґрунтовуючи правомірність звернення до боржника з вказаними вимогами Банк посилався на положення статей 525, 526, 530, 599, 629, 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України та умови кредитного договору, зокрема, п. 3.2. 
Так, частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що укладений між Банком та ОСОБА_1 договір №К2H0GK00260899 від 16.09.2005 за своєю правовою природою є кредитним договором, до положень якого також застосовуються приписи Цивільного кодексу України щодо позики.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.
Як встановлено Господарським судом міста Києва та вбачається з матеріалів оскарження, ОСОБА_1 допускав прострочення виконання свого зобов`язання щодо повернення суми запозичених коштів, у зв`язку з чим Банк звернувся, крім іншого, до Печерського районного суду міста Києва із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, сплати процентів та штрафних санкцій.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №К2H0GK00260899 у загальному розмірі 1 352 708,75 дол. США, що станом на 21.05.2013 за курсом НБУ становила 28 149 861,18 грн, а також в рівних частинах судові витрати у загальному розмірі 3 654,00 грн.
Відтак, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що Банк звернувшись з позовом до Печерського районного суду міста Києва реалізував своє право на дострокове повернення грошових коштів за Кредитним договором, чим в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13, яка дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
У постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц.
Таким чином у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. 
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. 
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.
Таким чином оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.      
Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що Банк до закінчення строку кредитного договору використав своє право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником, а строк кредитування ОСОБА_1 є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами, Господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку, що Банк з 24.07.2015 (дата відкриття провадження у справі про дострокове повернення кредиту) не мав правових підстав здійснювати нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій (пені) за користування кредитом на умовах, визначених кредитним договором.
Щодо посилань скаржника (в обґрунтування правомірності нарахування процентів за період після 24.07.2015) на п.п. 3.2 Кредитного договору та правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №903/191/19, колегія суддів відмічає, що правовідносини, що склалися у справі №903/191/19, не є подібними до правовідносин, що склалися у даній справі, позаяк у справі №903/191/19 кредитним договором була передбачена умова нарахування процентів саме за неправомірне користування кредитом, що відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другій статті 625 ЦК України, тоді як п. 3.2 Кредитного договору №К2H0GK00260899 від 16.09.2005 передбачає нарахування пені за правомірне користування кредитними коштами, що унеможливлює застосувати до спірних правовідносин за диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України. До того ж, слід звернути увагу, що при нарахуванні процентів за користування кредитними коштами Банк керувався умовами договору, а не положеннями ст. 625 ЦК України. 
Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що визнанню підлягають вимоги Банку підтверджені рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц у розмірі 303 912,32 дол. США (станом на 17.06.2020 еквівалентно 8   127 344,83 грн за курсом НБУ 26,7424 грн за 1 дол. США), заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 365 561,51 дол. США (еквівалентно 9   775 992,12 грн.), заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 40865,25 дол. США (еквівалентно 1 092 834,86 грн.), пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором у розмірі 642 369,29 дол. США (еквівалентно 17   178 496,50 грн). 
Разом з тим, зважаючи на викладені норми права, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у визнанні кредиторських вимог АТ КБ "Приватбанк" на суму 48   283   938,05 грн (проценти, пеня та комісія), що нараховані по 20.05.2020, оскільки кредитний договір 24.07.2015 припинив свою дію внаслідок реалізації права скаржника на дострокове погашення всієї заборгованості (звернення до Печерського районного суду міста Києва з позовом та прийняття рішення від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц).

З матеріалів справи слідує, що 26.06.2020 у запереченнях на заяву з кредиторськими вимогами ОСОБА_1 порушив питання стосовно застосування строку позовної давності до вимог Банку.
За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Зважаючи на те, що кредиторські вимоги Банку підлягають визнанню лише в частині сум, що стягненні за рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2015 у справі №757/22755/15-ц, Господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.
Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 133 КУзПБ, Господарський суд міста Києва правомірно визнав АТ КБ "Приватбанк" кредитором боржника на суму 36 181 541,31 грн, з яких: 19 003 044,81 грн - вимоги другої черги, 17 178 496,50 грн - вимоги третьої черги.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні. 
Оскаржувана ухвала місцевого господарського суду таким вимогам закону відповідає.
Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі. 
Вказані вимоги Господарським судом міста Києва при винесенні оскаржуваної ухвали були дотримані, з чого слідує відсутність підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 в оскаржуваній частині.       
Доводи викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" судом не вбачається.
У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/5297/20 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/5297/20 (в оскаржуваній частині) залишити без змін.
3. Матеріали оскарження у справі №910/5297/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Cторони мають право оскаржити постанову до Верховного суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови складено 10.12..2020. 

Головуючий суддя                                                            А.А. Верховець 

Судді                                                                                М.Л. Доманська

                                                                                В.О. Пантелієнко