УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 672/1731/18
Провадження № 22-ц/4820/1545/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 жовтня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П. Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 672/1731/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року (суддя Сакенов Ю.К.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Городоцької міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування.
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Городоцької міської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування.
В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , які набула у власність в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначала, що вказана нерухомість розташована на земельній ділянці, яка була передана рішенням чотирнадцятої сесії Радковицької сільської ради від 12 серпня 1993 року у приватну власність її покійній матері ОСОБА_5 , відповідно до вимог Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 та ст. 56 ЗК України (в редакції, яка діяла на той час) у розмірі 0,46 га, у тому числі 0,25 га – для обслуговування будівель та споруд, 0,21 га – для ведення особистого селянського господарства. Цьому рішенню передувало рішення виконавчого комітету Радковицької сільської ради від 10 червня 1993 року, яким ОСОБА_5 було додано 0,09 га земельної ділянки із господарства ОСОБА_6 .
Позивачу восени 2018 року стало відомо про приватизацію відповідачем ОСОБА_3 земельної ділянки, яка межує із господарством позивача, площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 
Вважає, що відповідачу ОСОБА_3 незаконно, в порушення законодавства наданий дозвіл на розроблення технічної документації проектів землеустрою за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та затверджено технічну документацію оскаржуваним рішенням, а тому таке рішення органу місцевого самоврядування не може залишатись в силі.
Зважаючи на викладене, позивач просив визнати незаконним рішення Радковицької сільської ради від 24 жовтня 2017 року № 2-19/2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність», яким затверджена технічна документація для передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки за кадастровим номером 6821287100:03:002:0007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у розмірі 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності.
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 18.03.2019 позовні вимоги ОСОБА_2 до Городоцької районної державної адміністрації Хмельницької області про скасування реєстраційного запису 103304413 від 10.11.2017 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 6821287100:03:002:0007 залишено без розгляду.
Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що вказані у позовній заяві обставини знайшли підтвердження у наданих позивачем доказах, досліджених судом у судових засіданнях, які не спростовані відповідачем, проте, суд не надав їм належної правової оцінки, а тому прийшов до хибного висновку щодо відмови в позові. Апелянт вважає, що прийняте Радковицькою сільською радою оскаржуване рішення, яке дало можливість передати у власність відповідачу ОСОБА_3 віртуальну землю, яка не рахувалась і не могла рахуватись за цим господарством, попередньо присвоївши їй кадастровий номер, який був виготовлений на ім`я ОСОБА_7 , є незаконним, оскільки прийнято з порушенням правових норм, що регулюють дані правовідносини на час їх виникнення. 
ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість рішення та відсутність підстав для його скасування чи зміни.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 подано клопотання про слухання справи у відсутності відповідача та його представника.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку та господарських будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , які вона набула у власність в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Вказана нерухомість розташована на земельній ділянці, яка була передана рішенням чотирнадцятої сесії Радковицької сільської ради від 12 серпня 1993 року у приватну власність покійній матері позивача - ОСОБА_5 відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 та ст. 56 ЗК України, в редакції, яка діяла на той час, у розмірі 0,46 га, у тому числі: для обслуговування будівель - 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,21 га (а.с. 11-12).
З погосподарської книги № 4 за період з 1991 по 1995 роки вбачається, що дійсно у 1993 році було збільшено площу земельної ділянки, яка перебуває в користуванні господарства ОСОБА_4 (матері позивача) з 0,40 га до 0,49 га, що узгоджується з прийнятим рішенням чотирнадцятої сесії Радковицької сільської ради від 12 серпня 1993 року про передачу їй у власність та користування земельної ділянки загальною площею 0,46 га, та перебування земельної ділянки в розмірі 0,03 га під будівлями, чагарниками, ярами і громадськими дорогами (а.с. 15-16).
Рішенням Радковицької сільської ради від 24 жовтня 2017 року № 2-19/2017 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 6821287100:03:002:0007 в АДРЕСА_1 , для передачі у приватну власність ОСОБА_3 (а.с. 6).
Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_2 (а.с. 57, 144-145).
Крім того, відповідач є власником земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 6821287100:03:002:0007, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_2 , відповідно до рішення Радковицької сільської ради Городоцького району Хмельницької області № 2-19/2017 від 24.10.2017 (а.с. 7).
Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Частинами першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. 
Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.
Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів порушення відповідачем її прав як власника та користувача земельних ділянок і перешкод у здійсненні нею права користування ними, та незаконність у зв`язку з цим рішення органу місцевого самоврядування. А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       Т.В. Спірідонова